Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/556/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.,

секретаря судового засідання: Василенко М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Алексенко В.Ю. - адвокат, ордер КВ 421209 від 29.08.2019;

від відповідача: Ясинецька Я.М. - адвокат, довіреність від 11.07.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ " Українська залізниця"

до Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс"

про стягнення 278699,77 грн та виселення з орендованого приміщення

Процесуальні дії у справі та стислий виклад позицій сторін.

АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідача 278699,77 грн, з яких: 264644,91 грн неустойки та 14054,86 грн витрат на утримання орендованого майна. Водночас просить виселити ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" з орендованого приміщення, зокрема, з частини будівлі складу №3 з рампами, площею 589,9 кв. м за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний , 2.

Як підставу позовних вимог позивач посилається на невиконання зобов`язань відповідачем за договором оренди нерухомого майна від 10.06.2009 №890 (зі змінами та доповненнями) та договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (зі змінами та доповненнями) з посиланням на ст.ст. 525, 530, 610, 620, 629, 611, 770,785 ЦК України ст. ст. 26, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Ухвалою від 07.06.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Через неявку представників сторін на підставі ухвали від 29.08.2019 суд відклав розгляд справи по суті на 16.09.2019 о 11:00.

Ухвалою суду від 16.09.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 23.09.2019.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказав на припинення договірних відносин між сторонами з 01.07.2018. ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" вчасно майно не повернуло, а тому АТ "Українська залізниця" нарахувало неустойку згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України та звернулося з вимогою про повернення орендованого майна.

Представник відповідача позов не визнала. Орендоване приміщення повернуте 01.07.2019 за актом-приймання передачі. Вважає, що договір оренди №890 від 10.06.2009 пролонгований до 30.06.2019, тому підстав для нарахування неустойки немає. Також заперечувала щодо стягнення компенсації орендодавцю податку на нерухоме майно.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (позивач / орендодавець) та Приватним підприємством "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" (відповідач / орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №890 від 10.06.2009 (а.с.22-28 т.1).

Відповідно до п.1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі складу №3 з рампами площею 589,9 кв.м (надалі-майно), що знаходиться на балансі станції Житомир Південно-Західної залізниці (надалі - балансоутримувач) за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку за станом на 31.01.2009 і за незалежною оцінкою становить 493253,00 грн (чотириста дев`яносто три тисячі п`ятдесят три грн. 00 копійок).

За пунктом 1.2. договору майно передається в оренду для розміщення складу.

Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 10.06.2009 до 08.06.2012 включно (пункт 10.1 договору).

На підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності сторони підписали акт приймання-передавання орендованого нерухомого майна (а.с. 29 т.1).

У період з 01.06.2012 по 16.06.2015 укладено додаткові договори №2-5 до договору оренди №890, якими продовжувалась дія договору, змінювався розмір орендної плати та інші умови договору (а.с. 30-34 т.1).

Постановою Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

Державна реєстрація Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснена 21.10.2015.

Згідно з п.2 вказаної Постанови статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку №1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що затверджений Міністром інфраструктури України, назва активу - частина будівлі складу № 3 з рампами корисною площею 589,9 кв.м., інвентарний номер 010015, за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, м-н Привокзальний, 2 внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" (загальна площа складу №3 відповідно до зведеного переліку майна складає 824,10 з них: орендар ПП ТПК "Медвейс" - площа орендованої частини складу №3 - 589,9 кв.м. (411,7 кв.м. (орендована частина складу) + 178,2 кв.м. (площа рампи) (а.с. 76-77 т.1).

За змістом ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, визначеного у вказаній статті.

З огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", в силу ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.

У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця (ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.

04.03.2016 укладено додатковий договір (а.с.35 т. 1), яким внесені зміни до договору оренди, а саме:

- орендодавцем майна за договором оренди №890 від 10.06.2009 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на структурний підрозділ виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця";

- орендна плата за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 9695,90 грн без ПДВ;

- орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції за наступний місяць;

- орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна Залізниця" ПАТ "Укрзалізниця";

- договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Інші умови договору залишені без змін.

За актом приймання-передачі від 04.03.2016 ПАТ "Українська залізниця" передало, а Приватне підприємство "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" прийняло в строкове платне користування нерухоме майно - частину складу №3 з рампами за адресою: Житомир, майдан Привокзальний, 2 площею 589,9 кв.м, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2015, і становить за незалежною оцінкою 763843,00 грн (а.с.36 (на звороті) - 37 т.1).

В період з 12.04.2016 по 30.01.2018 сторони уклали додаткові договори до договору оренди нерухомого майна від 10.06.2009 №890, якими продовжували строк дії договору та змінювали розмір орендної плати (а.с. 38-50, т.1).

11.05.2018 ПАТ "Укрзалізниця" та ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" підписали додатковий договір, яким пункт 10.1 договору викладено в такій редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження" (а.с 50 т.1).

За додатковою угодою сторін від 11.05.2018 договір оренди продовжено на три календарні місяці.

Представник АТ "Українська залізниця" стверджує, що сторони домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018, посилаючись на ст. 627 ЦК України, за якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог чинного законодавства України, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.04.2018 заступник директора ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" особисто під підпис отримав лист від 18.04.2018 № ДН-4/01-4/592 про припинення договірних відносин з 01.07.2018 (а.с. 64 т. 1).

04.05.2018 відповідачу направлений лист від 26.04.2018 №НЗР-5/450 про закінчення договору оренди, який вручений 10.05.2018 (а.с.65-66 т.1)

Листами від 18.07.2018, 31.08.2018, 06.09.2018 (а.с. 67-69, 71-72, 74 т.1) орендар повідомлявся про необхідність повернення приміщення за договором оренди нерухомого майна.

В матеріалах справи міститься копія листа від 28.01.2019, адресована директору ПП ТПК "Медвейс" ОСОБА_3 про припинення договірних відносин та повернення майна (а.с.75 т.1).

Як зазначено в позовній заяві на момент подачі позову, нерухоме майно не повернуто, тому договірні зобов`язання ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" не виконало, що стало підставою для звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача повернути майно, яке є предметом договору оренди №890 від 10.06.2009.

Водночас заявлено вимогу про стягнення неустойки за невиконання обов`язку повернення майна на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 01.07.2018 по 30.03.2019 у сумі 264644,91 грн.

Крім того, позивач вважає, що у ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" наявна заборгованість за договором №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю за період з 01.07.2018 по 30.04.2019 у розмірі 14054,86 грн.

У відзиві на позовну заяву ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" вказує, що договір оренди є пролонгованим, посилаючись на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/994/18, що унеможливлює стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна. Підприємство сплачувало орендну плату за користування майном. Згідно з актом приймання-передачі від 01.07.2019 нерухоме майно - частина складу №3 з рампами площею 589,9 кв.м за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2, повернуто орендодавцю. Що стосується стягнення з орендаря витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна у розмірі 14054,86 грн, то вказана сума є відшкодуванням податку на нерухоме майно, яке безпідставно включалося балансоутримувачем, оскільки сторонами не погоджувалося віднесення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до витрат, пов`язаних з утриманням та обслуговуванням орендованого майна. Сплата балансоутримувачем податків не є експлуатаційними витратами на утримання орендованого майна, не є платою за надання комунальних послуг орендарю або компенсацією за користування земельною ділянкою під об`єктом оренди.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, наведених сторонами у справі, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з матеріалами справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №890 від 10.06.2009 та договору №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 23.12.2014.

Правовідносини за договором оренди №890 від 10.06.2009 регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України, параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Стаття 764 ЦК України передбачає поновлення договору найму на той самий строк без укладення нового договору за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму та за відсутності заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Крім цього, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічні приписи містяться у ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України.

За додатковою угодою сторін від 11.05.2018 договір продовжено на три календарні місяці.

Позивач зазначає, що орендарю неодноразово надсилалися листи про закінчення договору оренди №890 від 10.06.2009 та повернення майна (а.с.64, 65-66, 67-69, 71-72, 74, 75 т.1).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/994/18 в задоволенні позовних вимог ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" до АТ "Українська залізниця" про продовження строку договору оренди відмовлено, оскільки вимога позивача визнати продовженим строк договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №890 від 10.06.2009 на тих самих умовах строком до 31.12.2018 включно, є неефективним правовим засобом захисту права позивача.

Позивач, посилаючись на вказане рішення, зазначає про відмову в задоволенні позовних вимог, що надає право витребувати у боржника річ та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

Відповідач вказує, що рішенням суду достеменно встановлено факт пролонгації договору на новий строк на таких самих умовах.

Розглядаючи справу №906/994/18, суд застосував положення ст. 284 ГК України та 764 ЦК України, ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п.10.4 договору №890 та недоведеність відповідачем існування заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди на дату закінчення строку договору і протягом місяця після закінчення цього строку, у зв`язку з чим дійшов висновку, що договір оренди №890 від 10.06.2009 є продовженим на новий строк на тих самих умовах, відповідно до 30.09.2018 та до 31.12.2018.

Суд у справі №906/994/18 не розцінив листи як підставу для припинення дії договору №890 від 10.06.2009 (лист від 18.04.2018 №ДН-4/01-4/592 та лист від 26.04.2018 №НЗР-5/450), оскільки з напису на листі від 18.04.2018 "Отримав 19.04.2018 підпис" за відсутності прізвища та посади неможливо встановити особу, яка його вчинила, а також вказані листи направлялися орендарю під час дії договору оренди, а не упродовж одного місяця після його закінчення, тому навіть достеменне встановлення факту їх отримання позивачем не впливає на спірні відносини.

В матеріалах справи №906/556/19 міститься лист від 18.04.2018 №ДН-4/01-4/592 аналогічного змісту, напис "Отримав 19.04.2018 підпис" вчинено допис "заступник" (а.с.64 т.1). Крім того, наявний лист від Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" від 26.04.2018 №НЗР-5/450 (а.с. 65-66 т.1).

Поштове відправлення ПП "Торгово-промислова компанія "Медвейс" надіслане 04.05.2018 на поштовому конверті здійснено напис "НКМ №НЗР-5/450".

Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень від 18.07.2018 №ДН-4-01-4/1151 надіслало орендарю лист з вимогою терміново повернути балансоутримувачу орендоване майно, підписавши акт приймання-передачі (повернення). Адресатом у листі зазначено директора ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" ОСОБА_3 за адресою: 10001, м. Житомир, вул. Вокзальна, 23 а. До листа долучено копії фіскального чеку від 23.07.2018 та поштового повідомлення (а.с. 67-69 т.1).

У рішенні Господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/994/18, оцінивши зазначений лист, вказано, що повідомлення про вручення поштового відправлення містить відмітку вручено за довіреністю ОСОБА_3 30.07.2018, однак з нього неможливо встановити на яку саме адресу направлялось таке відправлення (адреса взагалі не вказана). При цьому лист адресований від імені балансоутримувача, а не орендодавця. До того ж, відповідачем не надано доказів того, що саме направлялося Виробничим підрозділом Коростенська дирекція залізничних перевезень позивачу, оскільки опису вкладення до вказаного поштового відправлення матеріали справи не містять.

За вказаного, суд у справі № 906/994/18 не розцінив лист Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень №ДН-4-01-4/1151 від 18.07.2018 як належне повідомлення орендаря про припинення договору оренди майна (заперечення щодо його продовження).

Згідно з довідкою Укрпошти, поштове відправлення досилалося підприємству, про що міститься відмітка "за місцем обслуговуванням". Такий напис здійснюється у випадку помилки маршруту відправлення, за яким лист перенаправляється за належною адресою та/або до іншого відділення: за місцем обслуговування.

Листом Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 31.08.2018 №ДН-4-01-4/1421 повідомило ПП "ТПК "Медвейс" про закінчення договору та необхідність повернення майна (а.с. 71-72 т.1).

Суд у справі №906/994/18 врахував, що зазначений лист направлено після 31.07.2018, тобто після поновлення договору. До того ж лист надсилався на адресу вул. Вокзальна, 23а, м. Житомир, 10001, а не адресу позивача - вул . Вокзальна, 20, кв . 32 , м. Житомир , 10001 .

В матеріалах справи №906/556/19 наявний лист Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 06.09.2018 ДНКМ-№266 про готовність в будь-який час прийняти майно з оренди як балансоутримувач та підписати акт приймання-передачі з оренди майна за договором №890 від 10.06.2009, термін якого закінчився 30.06.2018. В нижньому правому куті міститься напис: "лист отримав 07.09.2018 Данилюк, підпис" (а.с.74 т.1).

Досліджуючи правовідносини між сторонами у справі №906/994/18, в результаті яких орендар з 30.06.2018 продовжував користуватись майном, а орендодавець за договором №890 від 10.06.2009 не довів надіслання (вручення) ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" листів упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору (30.06.2018), тому наслідків у вигляді припинення дії договору оренди договору №890 від 10.06.2009 з 01.07.2018 не відбулося. Отже, договір оренди №890 від 10.06.2009 є продовженим на новий строк на тих самих умовах до 31.12.2018.

28.01.2019 Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень підготувала лист №ДН-4-01-4/115, який адресований директору ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс", про припинення договірних правовідносин та повернення майна. На листі міститься відмітка про вручення листа "отримав ОСОБА_3 29.04" (а.с.75 т.1).

Представник відповідача запевняла, що орендар не знав про наміри орендодавця про розірвання договору оренди, оскільки листи надсилалися ОСОБА_3 , який звільнений з посади директора з 15.01.2019.

Наказом №1 від з 15.01.2019 ОСОБА_3 звільнено з посади директора ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" (а.с. 2 т.2).

Державну реєстрацію зміни керівника юридичної особи здійснено 18.01.2019 (а.с. 82-85 т.2).

При цьому представник підприємства посилається на рішення від 11.04.2019 у справі №906/994/18, яким, на його думку, встановлено факт пролонгації договору оренди №890 від 10.06.2009, а за відсутності заперечень орендодавця про припинення договору оренду з 01.01.2019, відповідач вважає, що договір оренди продовжений на тих самих умовах до 31.03.2019, та відповідно до 30.06.2019.

Аналізуючи норми законодавства, для продовження дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.

Отже, Закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Істотне значення має факт направлення такого повідомлення в межах місячного строку після закінчення терміну дії договору, а також зміст самого повідомлення, яке обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як і форма вираження волевиявлення орендодавця. При цьому зазначена норма не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі.

Сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору не лише протягом одного місяця після закінчення договору, а й протягом строку його дії.

Якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 02.07.2019 у справах №906/743/18, №906/742/18, №906/746/18, у постанові від 08.07.2019 у справі №906/739/18, у постанові від 09.07.2019 у справі №906/745/18 та №906/744/18 від 16.07.2019.

При цьому Верховний Суд вказав, що помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про необхідність направлення позивачем відповідних листів про припинення дії договору лише протягом одного місяця після закінчення строку дії договору. Натомість істотне значення має зміст листів та їх оцінка у сукупності з іншими обставинами справи.

Однак рішення Господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/994/18 набрало законної сили 10.06.2019 після повернення апеляційної скарги Північно-західним апеляційним господарським судом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Лист Виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень №ДН-4-01-4/115 від 28.01.2019 про припинення договірних правовідносин та повернення майна, отриманий особою, яка не є керівником підприємства.

Виходячи з позиції, яка викладена у рішенні Господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/994/18, договір оренди №890 від 10.06.2009 є продовжений до 31.03.2019 та до 30.06.2019.

01.07.2019 між АТ "Укрзалізниця" та ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" складено акт про те, що нерухоме майно, яке передане в оренду згідно з договором оренди від 10.06.2009 №890 ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс, а саме частина складу №3 з рампами площею 589,9 кв. м за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2 та перебуває на балансі виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-західна залізниця" АТ Українська залізниця, повернуте балансоутримувачу з огляду на закінчення терміну дії договору оренди від 10.06.2009 №890 (а.с. 241 т. 1).

У пункті 4 акта приймання-передачі майна зазначено, що майно звільнене 01.07.2019.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про виселення Приватного підприємства "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" з орендованого нерухомого майна, зокрема, частини будівлі складу №3 з рампами площею 589,9 кв. м за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2 за відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

В пункті 5 акта приймання-передачі майна від 01.07.2019 вказано про наявну заборгованість по сплаті неустойки та відшкодуванню витрат балансоутримувача з 01.07.2018 по фактичний день вивільнення.

Однак із пунктом 5 акта ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" не погоджується, про що міститься відповідний напис за підписом директора підприємства Данилюка О.В.

АТ "Укрзалізниця" здійснила нарахування неустойки в розмірі подвійної орендної плати за невиконання обов`язку повернення майна відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 01.07.2018 по 30.03.2019 у сумі 264644,91 грн.

На підтвердження вказаної суми до матеріалів справи додано копії рахунків-фактури: №567 за липень 2018 року (а.с. 116 т.1), №589 за серпень 2018 року (а.с. 117 т.1), за вересень 2018 року №745 від 17.10.2018 (а.с. 109 т.1), за жовтень 2018 року №819 від 14.11.2018 (а.с. 110 т.1) за листопад 2018 №862 від 10.12.2018 (а.с. 111 т. 1), за грудень 2018 року №3 від 11.01.2019 (а.с. 112 т.1), за січень 2019 року №76 від 08.02.2019 (а.с. 113 т.1), за лютий 2019 року №113 від 14.03.2019 (а.с.114 т.1), за березень 2019 року №154 від 12.04.2019 (а.с. 115 т.1).

Згідно з розрахунком-розшифровкою заборгованості неустойки (а.с. 172-174 т.1), суд становив, що орендар сплачував кошти щомісячно як оплату за оренду відповідно до платіжних доручень (а.с. 151-169 т.1).

В платіжних документах міститься посилання на рахунки, яких в матеріалах справи немає.

На питання суду щодо походження рахунків, які зазначені в платіжних дорученнях, представник позивача повідомила, що такі рахунки виставлялися підприємству як орендна плата за приміщення, а позивач не долучив їх до матеріалів справи, оскільки на них посилається орендар в призначеннях платежу.

В рішенні Господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/994/18 вказано, що після 30.06.2018 позивачу як і раніше продовжували виставлятись рахунки за орендну плату, який сплачував кошти на підставі вказаних рахунків.

При дослідженні матеріалів справи №906/994/18 та №906/556/19, суд з`ясував, що Коростенська дирекція залізничних перевезень за підписом бухгалтера здійснювала одночасне нарахування як орендної плати, так і неустойки за кожен календарний місяць.

За розрахунками позивача всього нараховано неустойки та орендної плати за період з липня 2018 року по березень 2019 року у сумі 424192,57 грн, сплачено орендарем коштів 159547,66 грн, різниця становить 264644,91 грн.

Згідно із статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що майно повернуто за актом приймання-передачі 01.07.2019.

В період 01.07.2018 по 01.07.2019 підприємство користувалося орендованим майном та сплачувало орендну плату.

Відповідно до п.3.11. договору оренди №890 від 10.06.2009 у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Крім того, пунктом 10.11. договору оренди №890 від 10.06.2009 визначено, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Передбачена ч.2 ст. 785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 ГК України, то одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та постанові від 17.12.2018 у справі №906/1037/16.

Проте сторонами за взаємною згодою визначено саме такі умови договору (п. п. 3.11, 10.11 договору) щодо стягнення орендної плати за фактичне користування приміщенням після закінчення договору оренди та стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна, нарахованої відповідно до положень договору оренди та приписів ч.2 ст. 785 ЦК України, що є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору.

Однак договір оренди №890 від 10.06.2009 є продовженим до 30.06.2019, тому в задоволенні стягнення неустойки у сумі 264644,91 грн необхідно відмовити.

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

На виконання п. 5.11 договору оренди №890 від 10.06.2009 укладено договір №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

За умовами договору №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю балансоутримувач - Державне територіально-галузеве об`єднання "Північно-Західна залізниця" - забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі складу №3 з рампами, за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2, а орендар - Приватне підприємство "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" - бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі.

У період з 2015 по 2018 року укладено додаткові договори №2-11 до договору про відшкодування витрат, якими продовжувалась дія договору, змінювався вартість наданих послуг та інші умови договору (а.с.53- 63 т.1).

Додатковою угодою №6 від 21.11.2016 внесено зміни до п. 2.3.2 розділу 2 договору до договору №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014, за яким орієнтовна вартість наданих послуг відповідно до розрахунку (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору, становить 540,12 грн.

В розрахунку витрат визначено витрати балансоутримувача на утримання нерухомого майна за 589,9 кв.м. - 417,83 грн та загальновиробничі витрати в розмірі 98,81 грн. Всього: 540,12 грн (а.с. 58 т. 1).

Додатковою угодою №11 від 24.04.2018 до договору погоджено, що умови договору застосовуються до відносин, що склалися з 01.10.2014 та діють до 30.06.2018 - моменту закінчення договору оренди від 10.06.2009 №890 (а.с. 63 т.1).

Позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за договором №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю за період з 01.07.2018 по 30.04.2019 у розмірі 14054,86 грн.

На підтвердження вказаних витрат до матеріалів позовної заяви додано рахунки-фактури, а також розрахунки витрат по утриманню орендованого приміщення на станції Житомир для відшкодування орендарем (а.с. 118-137 т.1).

До витрат по утриманню орендованого майна до сплати ПП "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" включено: загальновиробничі витрати, вивіз сміття, відшкодування податку на землю, відшкодування витрат податку на нерухоме майно.

Представник відповідача зазначав, що балансоутримувач безпідставно нараховував суму відшкодування податку на нерухоме майно, адже договором не передбачено обов`язку орендаря відшкодовувати витрати по сплаті будь-яких податків і зборів, крім умови про компенсування балансоутримувачу плати за користування земельною ділянкою.

Представник позивача стверджував, що орендар повинен компенсувати усі витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна.

При дослідженні розрахунків за договором №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 суд з`ясував, що підприємство сплачувало витрати, які наявні у рахунках, за винятком відшкодування податку на нерухоме майно.

Стаття 265 Податкового кодексу України визначає, що податок на майно, складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку, плати за землю.

Згідно ч. 1 ст. 796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Відповідно до ст. 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Отже, компенсація земельного податку сплачується орендарем у складі орендної плати або як відшкодування таких витрат орендодавця.

За приписами ст.266.1. Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (ст. 266.5.1. Податкового кодексу України).

Нарахування проводяться на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (ст. 266.6.1. ПК України).

Згідно з ст. 266.7.5 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації (ст. 266.10.1. Податкового кодексу України).

Житомирською міською радою затверджено ставки податку на нерухоме майно для юридичних осіб за нежитлову нерухомість у 2018 році в серединній частині міста, серед яких майдан Привокзальний, 2 у розмірі 1,0% до мінімальної заробітної плати 3723 грн (37,23 грн за 1 кв. м).

На 2019 рік Житомирською міською радою затверджено ставки податку на нерухоме майно для юридичних осіб за нежитлову нерухомість в серединній частині міста, зокрема, майдан Привокзальний, 2 у розмірі 0,75 % до мінімальної заробітної плати 4173 грн (31,30 грн за 1 кв. м). При цьому встановлено пільгу від сум податкових зобов`язань з 01.01.2019 на 2019 рік для юридичних осіб в розмірі 20 відсотків.

Як вбачається із п. 3 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (в редакції чинній на момент укладання договору оренди) до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Договірні відносини регулюються Цивільним кодексом і не стосуються питань, що належать до компетенції Податкового кодексу. Компенсація орендарем розміру податку, який сплачує орендодавець як платник податку, не означає делегування орендарю повноважень платника податку.

Пунктом 2.1.2 договору №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 балансоутримувач будівлі зобов`язаний забезпечити інформування орендаря про зміну витрат на утримання орендованого майна та тарифів на послуги.

Крім того, розмір плати переглядається щоквартально в разі зміни цін, тарифів та фактичних балансоутримувача шляхом укладання додаткової угоди.

В наявних додаткових угодах відсутні положення щодо відшкодування (компенсації) АТ "Укрзалізниці" податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Згідно з роз`ясненнями ДФС України складовою частиною господарської діяльності з нерухомим майном є як придбання власником такого майна певних товарів та отримання низки послуг, пов`язаних з необхідністю утримання такого майна (теплова та електрична енергія, природний газ, послуги з водопостачання, водовідведення, охорони, інших супутніх товарів/послуг тощо (далі - комунальні послуги та енергоносії), сплата податків, пов`язаних з рухомим/нерухомим майном (транспортний податок, земельний податок, орендна плата за землю, податок на нерухоме майно), так і перенесення вартості таких витрат на вартість готової продукції чи послуг, у тому числі і формування з урахуванням таких витрат розміру орендної плати за рухоме/нерухоме майно (в такому випадку перераховані витрати будуть визнані такими, що використані орендодавцем в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності).

З огляду на викладене, у вартості орендної плати за рухоме/нерухоме майно орендар має здійснювати економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду, у тому числі й таких складових, як земельний податок, орендна плата за землю, податок на нерухоме майно чи транспортний податок.

При цьому всі роз`яснення ДФС України мають індивідуальний характер і можуть використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Водночас кошти, які надійшли у вигляді компенсації з оплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не включаються до бази оподаткування та не оподатковуються ПДВ.

Розмір відшкодування податку на майно, який зазначений в рахунках витрат по утриманню орендованого приміщення для відшкодування орендарем, не є допустимим та достатнім доказом для стягнення з відповідача 14054,86 грн за відсутності податкових декларацій з податку на нерухоме майно з визначеною суму такого податкового зобов`язання для розрахунку компенсації орендарем пропорційно орендованій площі.

Підсумовуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з ПП "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" заборгованості за договором №ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 у сумі 14054,86 грн.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 6101,50 грн з розрахунку ціни позову 278699,77 грн та вимоги немайнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні вимог майнового характеру відмовлено, то судовий збір в розмірі 4180,50 грн покладається на позивача.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на порядок повернення сум судового збору, визначений у статті 7 Закону України "Про судовий збір", за вимогу про виселення з орендованого майна судовий збір у сумі 1921,00 грн підлягає поверненню за клопотання особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" на користь АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" 264644,91 грн неустойки та 14054,86 грн витрат на утримання орендованого майна відмовити.

2. Закрити провадження у справі щодо вимоги про виселення Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" з орендованого приміщення, а саме: частини будівлі складу №3 з рампами, площею 589,9 кв. м за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 27.09.19

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з пов)