Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.09.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/753/19
Господарський суд Івано-Франківської області у складі
судді Рочняк О. В.
секретар судового засідання Михайлюк А. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю " АБМ-ТРЕЙД"
до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля"
про стягнення коштів за договором поставки в сумі 109419 грн 70 коп.
представники сторін не з"явилися
Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення умов договору поставки, укладеного між сторонами, відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство "Рідна земля" не здійснило оплату за отриманий товар в повному обсязі та у встановлені договором строки, в зв"язку з чим виникла заборгованість по договору, на яку позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні збитки.
Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.07.2019, суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення; судовий розгляд справи по суті призначив на 07.08.2019.
07.08.2019 суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення розгляду справи на 23.09.2019.
Сторони не скористалися передбаченим Господарським процесуальним кодексом України правом на участь представників у судовому засіданні, хоча, у відповідності до ст.ст.120, 242 Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи.
Відповідачу ухвалу суду від 23.07.2019, направлену за юридичною адресою вручено 02.08.2019, за поштовою адресою - 06.08.2019; ухвалу від 07.08.2019, направлену на юридичну адресу, вручено 10.08.2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями по вручення поштових відправлень.
За приписами ч. 1ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Клопотань про відкладення судового розгляду справи по суті до суду не надходило.
Таким чином, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи по суті, з підстав, визначених ч.2 ст. 202 ГПК України.
Правом на надання відзиву у справі відповідач також не скористався.
З огляду на викладене, суд, відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
10.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АБМ-ТРЕЙД" (постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Рідна земля" (покупець) укладено договір поставки №3 (далі - договір).
Згідно п.1.1 договору постачальник зобов"язався передавати у власність покупця товар згідно накладних відповідно до заявок (замовлень) покупця, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.
Предметом договору є товар, вказаний у накладних. Асортимент, кількість та ціна товару погоджується сторонами і вказується у видаткових накладних, які є невід"ємною частиною договору (п.1.2, п. 1.3 договору)
Відповідно до п.1.4 договору ціну договору складає сума цін усіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання товару протягом дії даного договору.
Строки та порядок постачання врегульовано сторонами в розділі 2 договору, зокрема, пунктом 2.1 договору визначено, що для отримання товару покупець подає постачальнику заявку (замовлення) із зазначенням кількості, асортименту та інших характеристик товару.
Згідно п.2.6 договору обов"язок постачальника передати товар покупцеві вважається виконаним у момент видачі (оформлення) видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної.
Порядок розрахунків визначено розділом 4 договору.
Так, згідно п.4.1 договору, оплата за товар здійснюється на умовах відстрочення платежу. Перебіг терміну відстрочення починається з дня наступного за днем поставки і закінчується в крайній день цього терміну.
У відповідності до п.4.2 договору, за кожну окрему партію товару покупець зобов"язаний здійснити оплату протягом 30 календарних днів з моменту виконання обов"язку постачальником передати товар (п.2.6 договору).
Оплата за товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника (п.4.3).
Датою оплати за даним договором вважається дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника (п.4.3).
У відповідності до п.п. 6.2.1 п.2 договору за не оплату та/або несвоєчасну оплату за даним договором, покупець сплачує штрафну неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення (за час користування чужими коштами).
Відповідно до п.п. 6.2.2 п.2 договору покупець за не оплату та/або несвоєчасну оплату за даним договором, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Згідно виписок по банківському рахунку постачальника - ТОВ "АБМ-ТРЕЙД" від 17.01.2019, від 20.02.2019, від 01.03.2019, відповідач частково оплатив кошти за отриманий товар в загальному розмірі 9 940 грн 50 коп.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Як визначено в ч.1 та ч.2 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.
Згідно ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами ч.1 та ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України господарське зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, між сторонами існували господарські відносини, які виникли на підставі договору на поставки №3 від 10.01.2019.
З огляду на презумпцію правомірності правочину, даний договір є чинним, а тому обов"язковий до виконання його сторонами.
Судом встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних та супровідних документів до них, позивачем передано у власність відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 102 969 грн 30 коп.
Доказів виконання зобов"язань перед позивачем у повному обсязі відповідач суду не надав.
Як визначено в ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до п.п 6.2.1 п.2 за неоплату та/або несвоєчасну оплату за даним договором, покупець сплачує штрафну неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення (за час користування чужими коштами)
Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" за прострочення платежу, платник сплачує на користь отримувача коштів пеню в розмірі, який встановлюється за угодою сторін (обчислюється від суми простроченого платежу), але не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Сума нарахованої позивачем пені становить 8522 грн 75 коп.
Розрахунок перевірено судом та встановлено, що заявлена до стягнення сума пені нарахована позивачем з 17.02.2019.
Згідно ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
За кожну окрему партію товару покупець зобов"язаний здійснити оплату протягом 30 календарних днів з моменту виконання обов"язку постачальником передати товар (п.4.2 договору).
Як встановлено судом, згідно видаткових накладних, товар поставлено відповідачу 17.01.2019. День, в який мав бути проведений розрахунок (17.02.2019) припав на вихідний день - неділю, а тому, переноситься на наступний робочий день - понеділок (18.02.2019).
Відтак, в даному випадку, нарахування пені повинно проводитися з наступного дня за тим, в якому мала бути здійснена оплата за отриманий товар - з 19.02.2019.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.05.2019 по справі № 911/1729/18.
Згідно проведеного судом перерахунку до стягнення належить пеня в сумі 8836 грн 87коп.
Разом з тим, суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому до стягнення належить заявлена позивачем пеня в сумі 8522 грн 75 коп.
Крім того, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.п 6.2.2 п.2 договору покупець за не оплату та/або несвоєчасну оплату за даним договором, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми за весь час прострочення.
При цьому, слід зазначити, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу і річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Позивачем заявлено до стягнення, згідно поданих ним розрахунків, 7274 грн 34коп річних та 593 грн 81коп інфляційних втрат.
З огляду на неправильний розрахунок періоду нарахування, як зазначено вище, судом здійснено перерахунок 30% річних та інфляційних втрат, згідно якого до стягнення підлягає 7266 грн 04 коп 30% річних та 373 грн 49 коп інфляційних втрат.
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем прийнятого на себе зобов"язання, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за поставлену продукцію є обґрунтованими, доведеними та належать до задоволення; в частині стягнення пені, 30% річних та збитків від інфляції, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до приписів, встановлених ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1916 грн 96 коп.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу).
Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, у свою чергу, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 1-4 ст. 126 ГПК України).
Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Представником позивача надано суду докази, якими підтверджується надання адвокатом Матвіївом В.М. позивачу професійної правничої допомоги в Господарському суді Івано-Франківської області, зокрема:
- договір про надання правничої допомоги (представництво) від 12.07.2019;
- розрахункова квитанція від 01.08.2019;
- довідка - розрахунок від 05.08.2019;
- ордер ВЛ №000,053992 від 05.08.2019.
Зважаючи на зазначені вище обставини, враховуючи процесуальне законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та докази, якими адвокат Матвіїв В. М. обґрунтовував свої вимоги, судом визнаються належними доказами понесені позивачем витрат на професійну правничу допомогу в процесі розгляду господарської справи №909/753/19.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладені положення процесуального законодавства, враховуючи те, що позов задоволено частково, суд покладає судові витрати заявника, пов`язані з наданням правничої допомоги, на відповідача пропорційно задоволених вимог. Таким чином, з Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" на користь товариства з обмеженою відповідальністю " АБМ-ТРЕЙД" належить до стягнення 4989 грн 50 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.129, 130, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
позов задовольнити частково.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
В решті позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.09.2019

Суддя О.В. Рочняк