ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. Справа№ 910/21466/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Кравчука Г.А.

Пашкіної С.А.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Волощук П.Ю.

відповідача - Родіна Т.М.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз"

на рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2019 р. (повне рішення складено 21.05.2019 р.)

у справі № 910/21466/17 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем"

про визнання договору укладеним

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи з додатками № 1, № 2 до договору на умовах (у редакції), визначених позивачем.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що сторони зобов`язані відповідно до п. 2 гл. 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, що належать відповідачу. Єдиним можливим способом подальшого використання газопроводу, що належить відповідачу, є укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи за формою, передбаченою додатком № 3 Кодексу ГРС. Однак, між сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення такого договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.05.2019 р. у справі № 910/21466/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що позивачем було надіслано відповідачу договір на експлуатацію газорозподільних систем та їх об`єктів з метою його укладення, однак відповідачем було відхилено вказану пропозицію у зв`язку з розбіжностями щодо ціни договору. Однак АТ «Чернігівгаз» обмежений в джерелах надходження коштів, що виключає можливість підприємства на власний розсуд брати на себе значні фінансові зобов`язання.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" у справі № 910/21466/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікова І.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Козир Т.П., Михальська Ю.Б.

Разом з цим, суддею Іонніковою І.А. заявлено самовідвід у розгляді даної справи на підставі ст. 35 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2019 р. заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід у справі № 910/21466/17 задоволено, а справу передано на повторний автоматизований розподіл для здійснення визначення судової колегії.

На підставі зазначеної ухвали та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/268/19 від 12.06.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/21466/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" у справі № 910/21466/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/21466/17 та призначено до розгляду на 16.07.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2114/19 від 15.07.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/21466/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/21466/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Кравчук Г.А.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 р. справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та оголошено в судовому засіданні перерву до 18.09.2019 р.

18.09.2019 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/21466/17 до вирішення справи № 640/16628/19.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Предметом спору у справі № 910/21466/17 є визнання договору укладеним. Позивач просить визнати укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи в редакції договору, наведеного у додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494.

Не погоджуючись з окремими положеннями Кодексу ГРМ та вважаючи їх протиправними, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі Філії «Центр метрології та газорозподільних систем» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось в Окружний адміністративний суд міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною (нечинною) та скасування з дати прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2019 р. у справі № 640/16628/19 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі.

Однак, суд зазначає, що обставини, викладені у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі, жодним чином не підтверджують неможливість самостійного дослідження судом наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи і встановлення відповідних фактичних обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 640/16628/19 не підлягає задоволенню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" є газорозподільним підприємством на підставі ліцензії, виданої відповідно до Постанови НКРЕКП № 807 від 19.06.2017 р. та здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу.

Відповідач є власником підземного газопроводу с. Іванівка-с. Шаповалівка-с. Високе-с.В.Доч-с. Носелівка, підземного газопроводу с . Черешеньки вул. Шкільна, підземного газопроводу вводу с. Черешеньки вул. Шкільна, підземного газопроводу вводу с. Черешеньки вул. Набережна, підземного газопроводу с. Черешеньки вул. Набережна, ШГРП с. Шаповалівка, ШГРП с. Високе.

Позивач вважає, що сторони повинні відповідно до п. 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, які належать відповідачу, шляхом укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, форма якого визначена додатком № 3 Кодексу ГРС.

Так, листом від 01.09.2017 р. № СЛ-6439-0817 позивач надіслав відповідачу проект договору на експлуатацію газорозподільних систем та їх об`єктів з метою його укладення, проте відповідачем не підписано запропоновану позивачем редакцію договору.

25.09.2017 р. листом від № 50/12-1218 відповідач направив на адресу позивача протокол розбіжностей до договору. В листі відповідач вказав, що проект договору позивача не враховує інтереси ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як власника об`єктів газорозподільної системи, на отримання плати за використання його майна, а містить лише обов`язок компанії здійснювати оплату послуг з утримання майна, в той час як витрати на утримання та ремонт майна газорозподільних мереж включаються до відповідного тарифу оператора газорозподільних систем. В протоколі розбіжностей відповідач, зокрема, висловив незгоду щодо пунктів договору, які стосуються назви договору, дати укладення, преамбули договору, предмету договору, вартості послуг та порядку розрахунків, прав та обов`язків сторін договору, відповідальності сторін, строку дії договору.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди на укладення договору. Зокрема, відповідач, на думку позивача, в порушення вимог чинного законодавства відмовився укладати договір на експлуатацію газорозподільних систем та їх об`єктів у редакції, запропонованій позивачем.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Як передбачено ч. 4 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 2 статті 189 ГК України визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

На виконання вказаного закону був розроблений Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494 (далі - кодекс ГРС).

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу III Кодексу ГРС експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно оператори ГРМ. Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Пунктом 2 цієї ж глави Кодексу ГРС передбачено, що власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є операторами ГРМ, та оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом; інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

У відповідності до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як передбачено ст. ст. 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проаналізувавши умови спірного проекту договору та протоколу розбіжностей до нього, положення Кодексу ГРС та наведені норми Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що договір на експлуатацію складових ГРМ, визнання укладеним якого є предметом спору у даній справі, не базується на державному замовленні, не є обов`язковим для укладання в силу прямої норми закону, сторони не узгоджували жодних попередніх домовленостей щодо укладення вказаного договору, істотні умови договору залишилася непогодженими сторонами, тому відсутні правові підстави для задоволення зазначених вище позовних вимог.

Зазначений в додатку № 3 до Кодексу ГРС договір на експлуатацію складових газорозподільної системи не визначений як типовий або примірний. Тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх його істотних умов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі № 911/2354/17.

В матеріалах справи відсутні належні докази того, що у відповідача виникає обов`язок укласти договір з позивачем саме на умовах, запропонованих останнім.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи з додатками № 1, № 2 до договору на умовах (у редакції), визначених позивачем, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Аргументи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2019 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 16.05.2019 р. у справі № 910/21466/17 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.09.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Г.А. Кравчук

С.А. Пашкіна