ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019 Справа № 917/1527/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агробудіндустрія», вул. Промислова, 10, м. Житомир, 10025,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване монтажне управління №25», пр. Перспективний,3, м. Полтава, 36007 ЄДРПОУ: 3711559

про стягнення 84946,82 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представники позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агробудіндустрія» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване монтажне управління №25»» про стягнення 84946,82 грн. за неналежне виконання зобов`язань за договором на поставку товару, укладеним у спрощений спосіб, що включає: суму боргу у розмірі 75769 грн. 90 коп., 3% річних у розмірі 2261,42грн., інфляційні у розмірі 6915,50 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою від 04.09.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, призначити справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 24.09.19, викликати учасників справи у судове засідання, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвала суду надсилалася учасникам справи рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Сторони отримали ухвали, що підтверджується підписами про вручення на повідомленнях про вручення поштового відправлення.

В судове засідання 24.09.19 представники сторін не з`явилися.

Відповідач відзив на позов не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Позивач вказує, що в червні 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомир- Агробудіндустрія» (далі - ТОВ «Житомир-Агробудіндустрія», Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване монтажне управління №25» (далі - ТОВ «СМУ-№25», Відповідач) була досягнута усна домовленість щодо укладення договору на поставку товару у спрощений спосіб.

В рамках укладеного договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату товару № 696 від 14.06.2018 року на загальну суму 14859,00 грн., № 726 від 18.06.2018 року на загальну суму 9587,00 грн., № 748 від 20.06.2018 року на загальну суму 16839,00 грн., № 812 від 29.06.2018 року на загальну суму 6293,50 грн., № 839 від 04.07.2018 року на загальну суму 315 100,00 грн., № 993 від 31.07.2018 року на загальну суму 500,00 грн., № 924 від 17.07.2018 року на загальну суму 41169,90 грн.

Згідно видаткових накладних №1029 від 18.06.2018, №1065 від 20.06.2018, №1097 від 22.06.2018, №1214 від 29.06.2018, №1327 та № 1328 від 07.07.2018, №1377 та № 1380 від 10.07.2018, №1450 від 13.07.2018, №1485 від 17.07.2018, №1570 від 20.07.2018, №1579 від 23.07.2018, №1684 від 27.07.2018, № 1722, № 1726, № 1732 та № 1735 від 31.07.2018, №1803 та № 1804 від 03.08.2018, № 1832 від 06.08.2018, № 1852 від 07.08.2018, № 1898 та № 1910 від 10.08.2018, № 1964 від 14.08.2018, №2023 від 17.08.2018, № 2024 від 20.08.2018,№ 2054 від 23.08.2018, №2077, №2082 та № 2083 від 27.08.2018, № 2088, № 2089 та № 2091 від 28.08.2018 та акт № 1819 від 31.07.2018 р. позивачем було поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 404 348,40 грн, який був прийнятий останнім без будь-яких заперечень щодо якості та кількості.

Відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару, що підтверджується платіжними дорученнями № 1299 від 15.06.2018р., № 1340 від 19.06.2018р., № 1351 від 21.06.2018р., № 1373 від 02.07.2018р., № 1411 від 05.07.2018р., № 1560 від 31.07.2018р., № 1572 від 03.08.2018р., № 1689 від 17.08.2018р. та № 1823 від 19.09.2018 р.

Позивач зазначив, що відповідач залишок вартості отриманої продукції не сплатив, на момент звернення до суду за Відповідачем рахується заборгованість за поставлений товар в сумі 75 769,90 грн. (404 348,40 (вартість отриманого товару) - 328 578,50 (сума оплати) = 75769,90).

16 листопада 2018 року на адресу Відповідача був надісланий лист-вимога за №1893 з проханням сплатити існуючу заборгованість за поставлений товар у семиденний строк з моменту отримання вказаної вимоги.

19 грудня 2018 року на адресу Позивача надійшов гарантійний лист від Відповідача за N9 148 від 07.12.2018 року в якому останній повідомляє, шо визнає заборгованість у розмірі 75 769,90 грн. та гарантує провести повний розрахунок з ТОВ «Житомир-АБ1» до 21.12.20 18року.

10.07.2019 року Позивач повторно звернувся до Відповідача з вимогою сплатити існуючу заборгованість за поставлений товар у семиденний строк з моменту отримання вказаної вимоги.

Оскільки відповідач на вимоги погасити заборгованість не відреагував, вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 75 769,90 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 2261,42грн., інфляційні у розмірі 6915,50 грн.

При вирішенні спору, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст. ст. 202, 205 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Дії сторін (поставка товару позивачем, оплата товару відповідачем) свідчать про виникнення між сторонами правовідносин, що випливають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Судом встановлено, що згідно видаткових накладних №1029 від 18.06.2018, №1065 від 20.06.2018, №1097 від 22.06.2018, №1214 від 29.06.2018, №1327 та № 1328 від 07.07.2018, №1377 та № 1380 від 10.07.2018, №1450 від 13.07.2018, №1485 від 17.07.2018, №1570 від 20.07.2018, №1579 від 23.07.2018, №1684 від 27.07.2018, № 1722, № 1726, № 1732 та № 1735 від 31.07.2018, №1803 та № 1804 від 03.08.2018, № 1832 від 06.08.2018, № 1852 від 07.08.2018, № 1898 та № 1910 від 10.08.2018, № 1964 від 14.08.2018, №2023 від 17.08.2018, № 2024 від 20.08.2018,№ 2054 від 23.08.2018, №2077, №2082 та № 2083 від 27.08.2018, № 2088, № 2089 та № 2091 від 28.08.2018 та акт № 1819 від 31.07.2018 р. позивачем було поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 404 348,40 грн,

Факт прийняття відповідачем зазначених товарно-матеріальних цінностей підтверджується відповідними підписами на вказаних вище документах.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

З огляду на визначене вище, зобов"язання по оплаті товару, отриманого відповідно до видаткових накладних, перелік яких наведено вище, є таким, що настав.

Матеріалами справи підтверджується твердження позивача, що Відповідач частково сплатив вартість поставленого товару, решта отриманого відповідачем товару на суму 75 769,90 грн відповідачем оплачена не була. Вказане відображено гарантійному листі № 148 від 07.12.17, що підписаний керівником відповідача, а також скріплений печаткою його підприємства.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 75 769,90 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати за отриманий товар, позивач на підставі статті 625 ЦК України також просив суд стягнути з відповідача 2 261,42 грн 3% річних за період з 28.08.18 по 25.08.19 та 6 915,50 грн інфляційних, нарахованих за період з вересня 2018 року по липень 2019 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням умов поставки, порядку розрахунків, визначеного ст.692 ЦК України, господарський суд, здійснивши перерахунок, дійшов до висновку, що розрахунок інфляційних та 3% річних позивачем здійснено вірно.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Отже, позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 75769 грн. 90 коп., 3% річних у розмірі 2261,42грн., інфляційних у розмірі 6915,50 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються повністю на Відповідача відповідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване монтажне управління №25», пр. Перспективний,3, м. Полтава, 36007 ЄДРПОУ: 3711559 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агробудіндустрія», вул. Промислова, 10, м. Житомир, 10025, суму боргу у розмірі 75769 грн. 90 коп., 3% річних у розмірі 2261,42грн., інфляційні у розмірі 6915,50 грн. та 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.09.2019р.

Суддя Киричук О.А.