ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Справа №918/217/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1 - представник за дов.№47 від 06.06.19р.

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 07.05.19р. суддею Бережнюк В.В. у м.Рівному, повний текст складено 13.05.19р. у справі №918/217/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач"

до відповідача ОСОБА_2 Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод"

про стягнення заборгованості в загальній сумі 186 921,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 07 травня 2019 року у справі №918/217/19 позов задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_2 Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" 138458 грн. 28 коп. - основного боргу, 41452 грн. 02 коп. - процентів за користування товарним кредитом, 1885 грн. 00 коп. - 3% річних, 4478 грн. 17 коп. - інфляційних втрат, 2803 грн. 83 коп. судового збору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, в порушення умов Договору у визначений строк оплату за поставлений позивачем товар в сумі 138458,28 грн. не здійснив, доказів оплати коштів суду не подав, вимоги позивача не спростував, а отже за приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України є таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відтак позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" до ОСОБА_2 Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" про стягнення 138458,28грн., як основного боргу, за поставлений товар є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак підлягають задоволенню.

2.2. Оскільки мало місце невиконання основного зобов'язання, відповідно до умов Договору позивачем нараховано 41452 грн. 02 коп. - процентів за користування товарним кредитом, 1885 грн. 00 коп. - 3% річних, 4478 грн. 17 коп. - інфляційних втрат.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Іноземне підприємство "Томашгородський каменедробильний завод" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду; скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 07 травня 2019 року у справі №918/217/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на позивача.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, таке, що прийнято в наслідок неправильного застосування норм матеріального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням процесуальних норм права зважаючи на наступне.

3.3. 15 березня 2018 року між ОСОБА_2 Підприємством "Томашгородський каменедробильний завод" та ТОВ "Західенергопостач" було укладено договір купівлі-продажу (далі також Договір), відповідно до п.1.1. якого, сторони домовилися про довгострокову співпрацю щодо купівлі-продажу нафтопродуктів та інших товарів в залежності від потреб Покупця. В подальшому, 29 травня 2018 року, сторони уклали до Договору Додаткову угоду №2, якою було викладено Розділ 2 Договору в новій редакції.

3.4. Відповідно до п.2.1. Договору (із врахуванням внесених Додатковою угодою №2 змін), купівля продаж товару відбувається окремими партіями, асортимент, ціна та кількість яких визначається в накладних, які є невідємною частиною Договору. Максимальна кількість товару, що відпускається без передоплати складає загальний розмір середнього 2-ох тижневого споживання Покупця за останні 3 (три) місяці.

3.5. При прийнятті рішення, суд першої інстанції не дослідив питання перевищення кількості товару максимально допустимому розміру відповідно до умов Договору. Не проведено розрахунок розміру середнього 2-ох тижневого споживання Покупця за останні З (три) місяці. Відтак, не встановлено, чи мало місце порушення Продавцем умов Договору при поставці товару.

3.6. При дослідженні обставин справи господарський суд Рівненської області не зясував загальної кількості та вартості нафтопродуктів, що було поставлено відповідно до умов Договору, та загальної суми, що було сплачено Відповідачем за нафтопродукти. Суд першої інстанції обмежився лише дослідженням шести накладних Позивача та трьох оплат Відповідача. При цьому, поставки нафтопродуктів та здійснення оплат відбувались по кілька разів на тиждень протягом дії Договору.

3.7. Судом першої інстанції не зясовано, яким методом бухгалтерського обліку та оплати керувались сторони: 1) LIFO (англ. Last In, First Out) - метод бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), відповідно до якого ТМЦ, які були поставлені на облік останніми, з оплачуються першими чи 2) FIFO (англ. First In, First Out) - метод бухгалтерського обліку ТМЦ, відповідно до якого ТМЦ, поставлені на облік першими оплачуються теж першими. Згідно з п.3.2.5. Договору, відсотки за право користування товарним кредитом нараховуються після повної сплати Покупцем вартості партії товару згідно накладної та сплачуються Продавцю на протязі 3-х календарних днів. Як вбачається зі змісту цього пункту Договору, підставою (передумовою) нарахування відсотків за право користуванням товарним кредитом є повна сплата Покупцем вартості партії товару згідно накладної. Відтак, у випадку відсутності повної оплати Покупцем вартості партії товару згідно накладної відсутня правова підстава для нарахування відсотків, оскільки сторони Договору дійшли згоди щодо саме такого порядку нарахування відсотків. Тобто, у Позивача не було права відповідно до умов Договору здійснювати нарахування відсотків до моменту повної сплати Покупцем вартості відповідної партії Товару.

3.8. Згідно з цим же пунктом Договору нараховані відсотки сплачуються Продавцю на протязі 3-х календарних днів. Однак, не зазначено від якої дати відраховується строк три календарні дні. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

3.9. Оскільки в п. 3.2.5. Договору не встановлено строк виконання зобовязання щодо сплати відсотків, то Позивач був зобовязаний звернутися до Відповідача з вимогою про сплату відсотків на підставі п.3.2.5. Договору в порядку ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України. Відповідач вищезазначеної вимоги Позивача не отримував.

3.10. Відтак, відповідно до умов Договору не було підстав здійснювати нарахування відсотків, а строк їх сплати не настав.

3.11. Відтак судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи (в Рішенні суду першої інстанції немає жодного посилання на п.3.2.5. Договору, не з'ясовано загальну кількість і вартість нафтопродуктів, що було поставлено Відповідачу відповідно до умов Договору, не зясовано загальну суму, що була сплачена Відповідачем за нафтопродукти відповідно до умов Договору, не зясовано яким методом оплат керувались сторони Договору (LIFO чи FIFO), і тому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

3.12. Відповідач звернувся з клопотанням до господарського суду Рівненської області про перенесення розгляду справи на інший день. Клопотання відповідача задоволено не було, в рішенні суду першої інстанції не згадується про клопотання Відповідача щодо перенесення судового засідання та мотиви його відхилення.

3.13. Таким чином, Господарським судом Рівненської області було порушено основні засади судочинства, принципи пропорційності та змагальності сторін, внаслідок чого ОСОБА_2 Підприємству "Томашгородський каменедробильний завод" незаконно відмовлено у доступі до правосуддя.

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. На адресу суду 30.08.2019р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.2019р. у справі №918/217/19 без змін.

4.2. Інших заяв, клопотань до початку розгляду апеляційної скарги від учасників провадження у даній справі не надійшло.

4.3. Представник апелянта в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.167).

4.3.1. Крім того суд апеляційної інстанції задоволив раніше подане клопотання відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Західним апеляційним господарським судом.

4.3.2. У день проведення судового засідання в режимі відеоконференції представник відповідача у судове засідання у приміщення Західного апеляційного господарського суду не прибув, про що колегію суддів повідомлено відповідальним працівником за проведення відеоконференції. Відтак необхідність проводити засідання в режимі відеоконференції відпала.

4.4. Представник позивача вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта.

4.5. У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві. Просила апеляційну скаргу відповідача залишити без змін, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4.6. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" на рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.2019р. у справі №918/217/19 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про судовий збір".

7. Розгляд апеляційної скарги по суті.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2 Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" про стягнення заборгованості 186921,71 грн., з яких 138458,28 грн. - основний борг, 41452,02 грн. - проценти за користування товарним кредитом, 1885,00 грн. - 3% річних, 4478,17 грн. - інфляційні втрати.

7.2.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору купівлі-продажу від 15.03.2018р., а саме не розрахувався своєчасно та не у повному обсязі за отриманий товар - нафтопродукти. Тому покликаючись на ст.625 ЦК України, та умови Договору позивач нарахував відповідачу проценти, 3% річних та інфляційні втрати.

7.2.2. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" (Продавець) та ОСОБА_2 Підприємством "Томашгородський каменедробильний завод" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу від 15.03.2018р., згідно предмету якого сторони домовилися про довгострокову співпрацю щодо купівлі-продажу нафтопродуктів та інших товарів в залежності від потреб Покупця (а.с. 18-20).

7.2.3. Також між сторонами було підписано Додаткові угоди №1 від 07.05.2018р. та №2 від 29.05.2018р. до Договору купівлі-продажу (а.с. 21-23).

7.2.4. Відповідно до п.п.1.2., 2.2. Договору Продавець передає Покупцю у власність нафтопродукти і інші товари, а Покупець зобов'язується розрахуватися за отримані товари на умовах викладених в розділі 3 цього Договору. Право власності на паливно-мастильні матеріали переходить до Покупця в момент підписання накладної на товар.

7.2.5. Згідно п.п. 2.1., 2.3. Договору, купівля-продаж товару відбувається окремими партіями, асортимент, ціна та кількість, яких визначається в накладних, які є невід'ємною частиною Договору. Максимальна кількість товару, що відпускається без передоплати складає загальний розмір середнього 2-х тижневого споживання Покупця за останні 3 (три) місяці. Датою поставки товару є дата поставки, що зазначається в накладній в момент приймання товару.

7.2.6. За умовами пп. 3.2.2. п. 3.2. Договору Покупець зобов'язується оплатити кожну партію товару, шляхом перерахування на поточний рахунок Продавця вартості товару у строк 15 календарних днів з дати поставки товару згідно накладної. Оплата, отримана Продавцем протягом зазначеного терміну, вважається своєчасною. При здійсненні своєчасної оплати поставленої партії товару відсотки за право користування товарним кредитом не стягуються.

7.2.7. Підпунктом 3.2.3. п. 3.2. Договору при здійсненні оплати партії товару після закінчення строку, визначеного у пункті 3.2.2 цього Договору, така оплата вважається відстроченою. При відстроченні оплати за цим Договором з Покупця стягуються відсотки за право користування товарним кредитом за перших 30 календарних днів такого відстрочення у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день відстрочення, а після 30-го дня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день відстрочення до повного погашення суми заборгованості за цим Договором.

7.2.8. Договір підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплено відбитками печаток сторін.

7.2.9. На виконання умов Договору купівлі-продажу позивач передав у власність відповідачу паливно-мастильні матеріали згідно наступних видаткових накладних (а.с. 25-30):

1) №4-ЗП000344 від 18 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 11954,00 грн.

2) №4-ЗП000346 від 19 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 33629,10 грн.

3) №4-ЗП000364 від 25 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 28130,00 грн.

4) №4-ЗП000351 від 25 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 28509,00 грн.

5) №4-ЗП000365 від 28 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 28400,00 грн.

6) №4-ЗП000377 від 05 жовтня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 17520,00 грн.

7.3. Відповідач, по об'єму, якості та строках надання послуг, письмових претензій не висловив.

7.3.1. Відповідач погасив частину заборгованості по видатковій накладній №4-ЗП000344 від 18 вересня 2018 року коштами, які були перераховані для погашення попереднього боргу 08.10.2018р., внаслідок чого по цій накладній залишився борг 2270,18 грн. (11954,00 грн. - 9683,82 грн. = 2270,18 грн.).

7.3.2. Часткові розрахунки між сторонами по даному Договору підтверджуються наявними у справі банківськими виписками (а.с. 31, 33).

7.3.3. Таким чином, загальна сума боргу за поставлені нафтопродукти становить 138458,28 грн.

7.3.4. Сторони підписали Акт звірки взаєморозрахунків, за яким підтвердили наявність боргу відповідача перед позивачем у сумі 138458,28 грн. (а.с. 32).

7.3.5. 07.11.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" була направлена вимога на адресу відповідача про повернення суми боргу (а.с. 34). Відповідь на дану вимогу у матеріалах справи відсутня.

7.3.6. Керуючись пп. 3.2.3 Договору, позивач нарахував 41452,02 грн. - процентів за користування товарним кредитом. Розрахунки наведені на а.с. 5-12.

7.3.7. Також, покликаючись на норми ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 1885,00 грн. - 3% річних, 4478,17 грн. - інфляційних втрат. Розрахунки наведені на а.с. 5-12.

7.4. За результатами розгляду позовних вимог позивача судом першої інстанції вони задоволені у повному обсязі із покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору. Підстави такого задоволення судом апеляційної інстанції наведені у пунктах 2.1.-2.2. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.

8.2. Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

8.2.1. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

8.2.2. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

8.3. Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч. 1 ст.193 ГК України зазначає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

8.4. Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

8.5. Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

8.6. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

8.7. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

8.8. Згідно ч.ч.1, 5 ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

8.9. Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

8.10. Підпунктом 3.2.3. п. 3.2. Договору при здійсненні оплати партії товару після закінчення строку, визначеного у пункті 3.2.2 цього Договору, така оплата вважається відстроченою. При відстроченні оплати за цим Договором з Покупця стягуються відсотки за право користування товарним кредитом за перших 30 календарних днів такого відстрочення у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день відстрочення, а після 30-го дня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день відстрочення до повного погашення суми заборгованості за цим Договором.

8.11. У пунктах 6.1, 6.2 Пленуму № 14 зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

8.12. Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією (п. 2.7 Пленуму № 14).

8.13. Враховуючи вище зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення процентів за користування товарним кредитом.

8.14. Перевіривши розрахунок процентів за користування товарним кредитом, судом встановлено, що нарахування процентів здійснено позивачем за кожною видатковою накладною окремо (а.с. 5-12). Розрахунок суд визнає арифметично правильним.

8.15. Таким чином, у частині вимог про стягнення з відповідача 41452,02 грн. процентів за користування товарним кредитом позов підлягає задоволенню.

8.16. Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.17. Північно-західним апеляційним господарським судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, визнано його правильним та обґрунтованим. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1885,00 грн. - 3% річних та 4478,17 грн. - інфляційних втрат.

8.18. Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач", та стягнув з ОСОБА_2 Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" 138458,28 грн. - основний борг, 41452,02 грн. - проценти за користування товарним кредитом, 1885,00 грн. - 3% річних, 4478,17 грн. - інфляційні втрати, всього 186921,71 грн.

8.19. Доводи апелянта, які наведені ним у апеляційній скарзі, зокрема щодо безпідставності нарахування процентів за користування товарним кредитом, спростовуються наведеними у пунктах 8.8.-8.15. цієї постанови обґрунтуваннями.

8.19.1. В апеляційній скарзі апелянт покликається на недослідження місцевим господарським судом питання перевищення кількості товару максимально допустимому розміру відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 15.03.2018р.

8.19.2. Таке твердження апелянта є безпідставним, та не відноситься до предмету позову про стягнення заборгованості за поставленні паливно-мастильні матеріали, оскільки по поставці товару (в його кількісному виразі) відповідач жодних претензій не мав, що підтверджується підписаними Відповідачем видатковими накладними та Актом звірки взаєморозрахунків, де зазначається та визнається, що станом на 31.10.2018р.в нього існує заборгованість на користь Позивача у сумі 138 458,28 грн.

Адже в силу п. 2.1 Договору купівля-продаж товару відбувається окремими партіями, асортимент, ціна та кількість, яких визначається в накладних, які є невідємною частиною Договору. Згідно цього, товар поставлявся у кількості відповідно до усних заявок відповідача, кількість якого відображено у відповідних видаткових накладних. При цьому у момент прийняття товару повноважні представники відповідача по обєму, якості та строках поставки товару жодних претензій не висловлювали.

8.19.3. Щодо тверджень апелянта у апеляційній скарзі, як один із доводів порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо обставин, яким методом бухгалтерського обліку та оплати керувалися сторони: 1) LIFO чи 2) FIFO.

8.19.4. Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені обставини не мають жодного відношення до предмету позову про стягнення заборгованості за поставленні поливно-мастильні матеріали, оскільки такий порядок Договором не передбачено.

8.19.5. Інших доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не наведено.

8.20. Як визначено ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

8.21. Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.22. Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції - господарський суд Рівненської області - ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.23. За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.2019р. у справі №918/217/19 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи Іноземне підприємство "Томашгородський каменедробильний завод" за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.2019р. у справі №918/217/19 сплатило платіжним дорученням №3794 від 20.06.2019р. судовий збір у розмірі 4205,73 грн. - в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

10.2. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.3. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" від 12.07.19р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 07 травня 2019 року у справі №918/217/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №918/217/19 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "04" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.