СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа № 922/992/19

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Стойка О.В. Істоміна О.А., Попков Д.О. Склярук С.І. Чумаков Д.В. за довіреністю (адвокат); Ореховський О.А. за довіреністю (адвокат);
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь м.Краматорськ, Донецька область
на рішення господарського суду Харківської області
від08.07.2019 року
у справі№922/992/19 (суддя Кухар Н.М.)
за позовом до відповідача: проПублічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь м.Краматорськ, Донецька область Державного підприємства Завод Електроважмаш м.Харків стягнення 4632068,45 грн.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ (далі Позивач) з позовом до Державного підприємства "Завод Електроважмаш", м. Харків (далі - Відповідач) про стягнення 4065367,50 грн. вартості поставленої, але не оплаченої продукції, 228418,88 грн. пені, 39797,13 грн. - 1% річних та 298484,94 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.07.2019 позовні вимоги задоволені частково, з Відповідача на користь Позивача стягнуто вартість поставленої, але не оплаченої продукції в розмірі 4065367,50 грн.; 1% річних у розмірі 39797,13 грн.; інфляційні втрати в розмірі 298484,94 грн. та витрати зі сплати судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 228418,88грн. відмовлено.

Позивач, звертаючись з апеляційною скаргою зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки такий строк повинен обчислюватись не з дати залізничної накладної, а зі строків настання у Відповідача обов`язку з оплати продукції, встановленого у п. 4.3. Договору.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги вважаючи, що судом вірно застосовано строк позовної давності. Також просив у разі настання негативних наслідків для Відповідача надати оцінку клопотанню про зменшення розміру пені на 95 %, яке не було розглянуте судом першої інстанції через відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині та просив звернути увагу на нарахування Позивачем пені більш ніж за шість місяців.

Представник Позивача у судовому засіданні 30.10.2019р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення господарського суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник Відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

укладення 21.06.2017 між сторонами Договору № 207-02/546-ВК, згідно п. 1.1 якого Позивач, як постачальник, зобов`язався поставити продукцію у власність Відповідача, як замовника, зазначену в Специфікації № 1 (додаток № 1), а Відповідач зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором. Продукція поставляється окремими партіями;

здійснення Відповідачем на виконання п. 4.1. Договору суми попередньої оплати у розмірі 23585684,60 грн., що становить 50% вартості продукції від ціни, вказаній у Специфікації № 1;

факт поставки Позивачем Відповідачу 01.02.2019 продукції, що підтверджується: залізничними накладними № 48133409 та № 48134779 та прийняття її Відповідачем без будь-яких зауважень, про що свідчать відповідні відмітки у графі 52 залізничних накладних;

порушення Відповідачем умов укладених Договору в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленої продукції.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати вартості поставленої продукції, у зв`язку з чим просив суд стягнути з Відповідача суму заборгованості у розмірі 4 065 367,50 грн. та нараховані на суму заборгованості пеню, 1% річних та інфляційні втрати. Також, Позивач надав клопотання про зазначення в судовому рішенні, у разі задоволення позовних вимог, про нарахування 1% річних, що підлягають стягненню з Відповідача, до моменту виконання останнім такого рішення, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Відповідач у суді першої інстанції не скористався правом на подання відзиву, однак заявив клопотання про зменшення штрафних санкцій на 95%, а саме часткове задоволення позову в розмірі 28 335,04 грн., що становить 5% від заявленої позивачем суми штрафних санкцій, яке обґрунтоване скрутним фінансовим становищем на підприємстві.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару та наявності підстав для стягнення суми заборгованості (вартості поставленої продукції), 1% річних та інфляційних втрат. Щодо вимог про стягнення пені, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні її частини в розмірі 228418,88грн. через сплив річного строку позовної давності. Суд також відмовив у задоволенні клопотання Позивача про нарахування 1% річних до моменту виконання Відповідачем рішенні та у клопотанні Відповідача про зменшення штрафних санкцій на 95 % через їх необґрунтованість.

Оскаржуючи зазначене рішення, Позивач не погоджується з висновком суду про відмову у стягненні пені, стверджуючи, що строк позовної давності не пропущено. Наведене Позивач вважає підставою для скасування рішення суду. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, наявність обставин, що покладені у висновки суду, сторонами не заперечується.

Колегія суддів частково погоджується з доводами Позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, дійшов висновку про те, що факт отримання Відповідачем товару за залізничними накладними, складеними в межах Договору 207-02/546-ВК від 21.06.2017р. та факт несвоєчасного розрахунку є доведеним, його повна оплата має бути здійснена у відповідності до умов укладеного Договору.

Перевіривши здійснені Позивачем розрахунки, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги про стягнення з Відповідача вартості поставленої, але не оплаченої продукції в розмірі 4065367,50 грн.; 1% річних у розмірі 39797,13 грн.; інфляційні втрати в розмірі 298484,94 грн.

Зазначені висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та сторонами не заперечується.

В частині вимог про стягнення 228418,88 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, яка нарахована на підставі п. 11.5. Договору у розмірі 5% від несплаченої суми, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду про відмову у їх задоволенні та визнає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими з огляду на наступне.

За приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 вказаного Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 251-255 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктами 4.2, 4.3 Договору сторони встановили строки оплати поставленої відповідачеві продукції, а саме:

- 25% вартості продукції - упродовж 10 календарних днів з моменту поставки на підприємство замовника та підписання акту прийому-передачі;

- 25% вартості продукції - упродовж 60 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі.

Отже, приймаючи до уваги умови поставки та оплати, передбачені Договором, поставлена продукція повинна була бути оплачена відповідачем у наступні строки:

1) продукція, відвантажена за залізничною накладною № 48133409 (Рахунок-фактура № 1-32 від 01.02.2018):

- 25% (п. 4.2 Договору), що становить 1823010 грн. - не пізніше 15.02.2018;

- 25% (п. 4.3 Договору), що становить 1823010 грн. - не пізніше 06.04.2018.

2) продукція, відвантажена за залізничною накладною № 48134779 (Рахунок-фактура № 1-33 від 01.02.2018):

- 25% (п. 4.2 Договору), що становить 2745367,50 грн. - не пізніше 19.02.2018;

- 25% (п. 4.3 Договору), що становить 2745367,50 грн. - не пізніше 09.04.2018.

Відповідачем проведено часткову оплату поставленої на його адресу продукції наступним чином:

1) за продукцію, відвантажену за залізничною накладною № 48133409 (Рахунок-фактура № 1-32 від 01.02.2018):

- 25% (п. 4.2 Договору), що становить 1823010 грн. - 23.02.2018, тобто з простроченням у 7 днів;

- 25% (п. 4.3 Договору), що становить 1823010 грн. - 13.04.2018 в сумі 503010 грн., тобто з простроченням в 6 днів. Вартість продукції в сумі 1320000 грн. відповідачем залишилась несплаченою. Прострочення оплати складає 340 днів.

2) за продукцію, відвантажену за залізничною накладною № 48134779 (Рахунок-фактура № 1-33 від 01.02.2018):

- 25% (п. 4.2 Договору), що становить 2745367,50 грн. - 06.03.2018, тобто з простроченням у 14 днів;

- 25% (п. 4.3 Договору), що становить 2745367,50 грн., відповідачем до цього часу де сплачені. Прострочення оплати складає 343 дні.

У пункті 11.5. Договору сторонами погоджено, що за порушення строку остаточного розрахунку більш ніж на 7 календарних днів, передбачених цим Договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, починаючи з 8-го календарного дня, але не більше 5% від несплаченої суми.

Так, за розрахунком Позивача, сума пені в розмірі 5%, що підлягає стягненню з Відповідача за прострочення оплати поставленої продукції, складає: 228418,88 грн., у тому числі:

- щодо продукції, відвантаженої за залізничною накладною № 48133409 (Рахунок-фактура № 1-32 від 01.02.2018), згідно п. 4.3 Договору - 91150,50 грн.

- щодо продукції, відвантаженої за залізничною накладною № 48134779 (Рахунок-фактура № 1-33 від 01.02.2018) , згідно п. 4.3 Договору - 137268,38 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги строки поставлено продукції та строки остаточного розрахунку за поставлену продукцію, перебіг позовної давності за залізничною накладною № 48133409 почався з 07.04.2018р., а за залізничною накладною № 48134779 з 10.04.2018р., а право на нарахування пені за цими накладними виникло у Позивача через 7 календарних дінв з дати настання строку його оплати з 14.04.2018р. та 17.04.2018р. відповідно.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки позов подано до суду 01.04.2019р., тобто в межах річного строку за обома накладними.

Разом з тим, здійснивши перевірку наданого розрахунку пені, судовою колегією встановлено, що він є арифметично невірним через нарахування Позивачем пені за накладною № 48133409 на суму 1823010 грн., оскільки 13.04.2018 Відповідачем здійснено оплату в сумі 503010 грн., тобто з простроченням в 6 днів, а тому право на нарахування пені на цю суму у Позивача не виникло, виходячи з вимог п. 11.5. Договору.

Позивач за цією накладною має право нараховувати пеню лише на суму 1320000 грн., яка залишилась несплаченою Відповідачем.

Також, судовою колегією встановлено дотримання Позивачем вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. № 543/96-ВР при розрахунку решти сум пені, а тому доводи Відповідача про здійснення Позивачем нарахування пені більш ніж за шість місяців не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

З урахуванням наведених вище підстав, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про застосування до вимог про стягнення пені строку позовної давності з дати поставки, оскільки вимогами Договору передбачено відстрочку платежу, а отже із моменту прострочення оплати і починає відраховуватись строк позовної давності.

Отже позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, у зв`язку з чим стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума пені у розмірі 203 268,38грн., а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 25 150,50грн. слід відмовити за безпідставністю.

Разом з тим, Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив надати оцінку його клопотанню про зменшення розміру стягуваної пені на 95%, яке було заявлено до місцевого господарського суду.

Оскільки Відповідач не звертався з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції, а вирішення даного питання виходить за межі апеляційного розгляду за апеляційною скаргою Позивача відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, відсутні підстави до перегляду судового рішення в цій частині та надання висновку суду стосовно даних обставин.

За таких підстав, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь м.Краматорськ, Донецька область підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 08.07.2019 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 203 268,38грн. на підставі ч. 1 п. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з Відповідача на користь Позивача стягується судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 573,53грн.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Наразі, у даній справі Позивачем оскаржувалось рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні пені у розмірі 228 418,88грн., судовий збір за ці вимоги складає 5 139,42грн., проте судовий збір сплачено як за оскарження рішення у повному обсязі 104 221,54грн.

При цьому розрахунок суми судового збору за подання апеляційної скарги здійснювався апеляційним судом виходячи з вірного розміру.

Таким чином, вимоги ст. 7 Закону України "Про судовий збір", для вирішення питання про повернення суми судового збору у розмірі 99 082,12грн. Позивачу необхідно звернутись до апеляційного господарського суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь м.Краматорськ, Донецька область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі № 922/992/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми пені у розмірі 203 268,38грн., а також в частині розподілу судових витрат. В скасованій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення суми пені у розмірі 203 268,38грн.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 08.07.2019 залишити без змін.

Абзац другий та третій резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:

Стягнути з Державного підприємства "Завод Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м.Краматорськ, ПАТ "Енергомашспецсталь"; ) - вартість поставленої, але не оплаченої продукції в розмірі 4 065 367,50 грн., пеню у розмірі 203 268,38грн., 1% річних у розмірі 39 797,13 грн., інфляційні втрати в розмірі 298 484,94 грн. та 69 103,77грн. судового збору за подання позовної заяви.

В частині стягнення пені в розмірі 25 150,50грн. у позові відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Завод Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м.Краматорськ, ПАТ "Енергомашспецсталь"; ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 573,53грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.10.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков