ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019м. ДніпроСправа № 904/2343/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ-ПРОЕКТ"

до Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"

про визнання недійсною третейської угоди

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - не з`явився

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсною третейську угоду, викладену у формі третейського застереження в п.14.2. Договору підряду на капітальний ремонт №1369-10-10 від 01.09.17р., що передбачає розгляд усіх спорів, зокрема, спорів про визнання недійсності договору, в Постійно діючому регіональному третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (зареєстрований Міністерством юстиції України 30.05.06р., свідоцтво №14-тс) згідно з його регламентом, за місцезнаходженням цього третейського суду: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ярослава Мудрого (Отто Брозовського), 74а та стягнути з Відповідача 1 921,00 грн. судового збору.

Заперечуючи позов, Відповідач, у відзиві та доповненні до відзиву зазначив, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою. Право звернення до суду за захистом своїх прав, передбачене Конституцією України, не може бути заперечене, а розгляд спору у третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами. Спірне третейське застереження погоджено сторонами договору. Тобто, третейська угода про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору. Сторони, укладаючи договір №1369-10-10 від 01.09.17р., передбачили, що спори та розбіжності, що виникають з Договору, підлягають передачі на розгляд Постійно діючого Регіонального третейського суду України при асоціації "Регіональна правова група". Умова правочину про розгляд спору третейським судом передбачає, у випадку виникнення між сторонами спору, можливість звернення з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб до третейського суду для вирішення цього спору шляхом третейського розгляду, який визнаний в Україні та врегульований Законом України "Про третейські суди". Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору №1369-10-10 від 01.09.17р., укладення якого та умови якого, як зазначено вище, передбачені та не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм ст. 525,526 ЦК. Таким чином, викладене в договорі третейське застереження зобов`язує, внаслідок добровільного погодження сторонами договору такої умови, не суперечить Конституції України та іншим нормам законодавства та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист. Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" унормовано, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Отже, третейське застереження, передбачене п.14.2 договору підряду №1369-10-10 від 01.09.17р., відповідає приписам ст. 2,5,12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту. 26.02.19р. ПрАТ "ЦГЗК" звернулося до Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" з позовною заявою про повернення суми попередньої оплати, стягнення неустойки (штрафу, пені), 15 % річних за порушення ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ-ПРОЕКТ" умов договору підряду №1369-10-10 від 01.09.17р. Отже, ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ-ПРОЕКТ" порушило взяті за договором підряду №1369-10-10 від 01.09.17р. зобов`язання, а ПрАТ "ЦГЗК" скористалося своїм правом на захист своїх порушених прав та звернулося до третейського суду з позовною заявою. Проте, ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ-ПРОЕКТ" перешкоджає швидкому вирішенню справи №14/22К-19 у третейському суді. Тим самим ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ-ПРОЕКТ" штучно створює умови для затягування вирішення справи №14/22К-19 у третейському суді. Стаття 12 Закону України "Про третейські суди" передбачає, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Дану третейську угоду було погоджено Позивачем з Відповідачем у вигляді третейського застереження в договорі №1369-10-10 від 01.07.17р. Вищевказане третейське застереження, передбачене п.14.2. договору, відповідає приписам ст. 2, 5,12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту. Посилаючись на невідповідність третейського застереження, позивач не надав доказів, котрі б свідчили про незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність волі та волевиявлення сторін.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно, про що свідчать відповідні поштові повідомлення.

Відповідач, у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.17р. сторонами укладено Договір №1369-10-10 (підряду на капітальне будівництво) (далі Договір), за п.1.1. якого Замовник (Відповідач) доручає, а Підрядник (Позивач) зобов`язується на свій ризик виконати у порядку та на умовах даного Договору роботи з Капітального ремонту головних кранових тролей 250 т кранів збагачувальної фабрики (інв. №101000037 корпусу збагачення руд) (далі роботи). Роботи виконуються на території замовника.

Строк виконання робіт за даним Договором з моменту фактичного приймання об`єкту робіт в ремонт до 31.12.17р. (п.2.1. Договору).

У п. 14.2. Договору сторони погодили, що всі спори та розбіжності, які виникають з виконання даного Договору, або стосуються його укладення, зміни, порушення умов, недійсності всього Договору або його окремих частин, які не будуть врегульовані шляхом переговорів, їхній розгляд здійснюється в Постійно діючому регіональному третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (далі Третейський суд) відповідно до Регламенту зазначеного Третейського Суду.

Позивач вважає, що третейське застереження, викладене в п.14.2. Договору, не відповідає вимогам закону, порушує його права на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав і цим самим ставить його в нерівні умови порівняно з Відповідачем, який може мати безпосередній вплив на Постійно діючий третейський суд при Асоціації "Регіональна правова група", крім цього, третейська угода (третейське застереження), не відповідає вимогам ч.5 ст. 12 Закону України "Про третейські суди", оскільки не містить жодних відомостей про предмет спору.

Позивач вважає, що оскаржуване третейське застереження є недійсним, оскільки третейські суди не входять до системи судів загальної юрисдикції, а тому встановлення в Договорі третейської угоди, якою в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом, є порушенням ст. 55, 64 Конституції України та ст. 5 Закону України "Про третейські суди", якою передбачено право, а не обов`язок передачі спору на вирішення третейського суду.

Позивач стверджує, що третейське застереження , викладене в п.14.2. Договору, є несправедливим і порушує право Позивача на судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

У ст. 12 Закону України "Про третейські суди" визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи і докази сторін, суд не приймає позицію Позивача, а погоджується з Відповідачем.

Так, ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: незаконність змісту правочину; недотримання форми, суб`єктного складу; невідповідність волі - волевиявленню.

Згідно зі ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним п.14.2 Договору посилається на порушення вимог ст. 55, 64 Конституції України та ст.12 Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02.11.2004 N 15-рп/2004). Тому в контексті ст. 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому ст. 2, ст. 3 Закону України "Про третейські суди", є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (ст.125 Конституції України). Отже, з аналізу положень Закону України "Про третейські суди" випливає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 2 Закону України "Про третейські суди" визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Як встановлено, у даній справі, третейську угоду погоджено позивачем та відповідачем у вигляді третейського застереження при укладенні господарського договору (пункт 14.2 Договору).

Таким чином, третейське застереження, передбачене п. 14.2 Договору про надання послуг, відповідає вимогам статей 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту. При цьому, ст. 51 Закону України "Про третейські суди" передбачено можливість, у визначених наведеною статтею випадках, оскарження рішення третейського суду до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

З урахуванням викладеного, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ-ПРОЕКТ" до Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" про визнання недійсною третейської угоди - відмовити.

Витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 30.09.2019

Суддя С.Г.Юзіков