ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 920/247/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Сумихімпром»

на рішення господарського суду сумської області від 20.05.2019 р.

у справі № 920/247/19 (суддя - Джепа Ю.А. )

за позовом публічного акціонерного товариства «Сумихімпром»

до фізичної особи-підприємця Шевкуна Євгенія Сергійовича

про стягнення 16 332, 97 грн.,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач - публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця Шевкуна Євгенія Сергійовича на свою користь 12 863 грн. 47 коп. - пені, 1 191 грн. 68 коп. - 3% річних та 2 277 грн. 82 коп. - втрат від інфляції.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задовольнити частково: стягнуто з фізичної особи-підприємця Шевкуна Євгенія Сергійовича на користь публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" 8 398 грн. 04 коп. пені, 2 277 грн. 82 коп. - інфляційних нарахувань, 1 191 грн. 68 коп. -3% річних за договором від 04.08.2017 № 06/15, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив на те, що відповідач не належним чином виконав зобов`язання за договором № 06/15 на передачу питної воді від 04.08.2017 року , своєчасно не розрахувався за передачу питної води, відповідно до ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання повинен сплатити 3 відсотки річних в 1 191,68 та втрати від інфляції в розмірі 2 277,82 грн. Окрім того, зазначив, що на підставі п. 4.5 вищевказаного договору підлягає стягненню пеня в розмірі 8 398, 04 грн., з застосування спливу строку звернення до суду відповідно до вимог ч.6 ст.232 ГК України та зменшена з поважних причин на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині щодо зменшення пені та застосування строку позовної давності до позовних вимог в цій частині, позивач - публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Сумської області від 20.05.2019 року в частині відмови в стягненні 4 465, 43 грн. пені та 101,89 грн. відшкодування судових витрат та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив на те, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір пені , не прийнявши до уваги майнове становище позивача. Також те, що відповідно до вимог п. 4.5 договору на передачу питної води № 0/15 від 04.08.2017 року передбачено, що в разі порушення строків оплати по договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період прострочення , за кожен день прострочення. Окрім того, зазначив, що станом на сьогоднішній день позивач перебуває в стані санації, а отже всі кошти, які підприємство отримує від своєї господарської діяльності спрямовуються на відновлення платоспроможності позивача перед його кредиторами, а також постачальникам сировини, газу та електроенергії та на сплату податкових зобов`язань державі в цілому. Отже своєчасно не отримавши грошові кошти позивач змушений прострочувати сплату своїх боргів перед кредиторами та одночасно нести збитки у вигляді штрафних санкцій нарахований позивачу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019 року визначено колегію суддів для розгляду апеляційної скарги головуючий суддя : Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Е.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі № 920/247/19 та справу призначено до розгляду на 10.09.2019 року на 12 год.

04 вересня 2019 року через канцелярію суду надійшла заява від скаржника - публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» з клопотанням про розгляд справи в режимі відео конференції.

В судовому засіданні 10.09.2019 року судове засідання було відкладено на 23.09.2019 року.

23 вересня 2019 року представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 190-191 )

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

04.08.2017 між ПАТ "СУМИХІМПРОМ" та ФОП Шевкун Є.С . укладено договір №06/15 на передачу питної води (а.с.19-25).

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується передавати споживачу питну воду згідно з лімітом 144 000 м3/рік.

Згідно з п.1.2. споживач зобов`язується приймати воду та сплачувати за воду в порядку, передбаченому цим договором.

Також, за змістом п. 3.3 зазначеного договору, сторони погодили, що Шевкун Є.С. зобов`язаний особисто отримати у ПАТ "СУМИХІМПРОМ" в строк до 10 числа місяця, наступного за звітним, акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), розрахункові документи на оплату переданої (спожитої) води.

Пунктом 3.10 обумовлено, що за використану воду споживач щомісячно сплачує рахунок постачальника не пізніше 28 числа наступного за розрахунковим місяцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Окрім того, за умовами п.4.5 вищевказаного договору сторони передбачили, що в разі порушення строків оплати по договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення 3 % річних та інфляційні втрати.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції відповідач в порушення умов договору № 06/15 на передачу питної води від 04.08.2017 року несвоєчасно розраховувся за поставлену питну воду, починаючи з серпня 2017 року, що підтверджується актами здачі -прийняття послуг (а.с. 98-101) та рахунками фактурами (а.с. 37-51).

Листом 15-3799 від 07.12.2018 року позивач звернувся до фізичної особи Шевкуна Є.С. з вимогою про сплату штрафних санкцій у сумі 16 332,97 грн. (а.с. 71 -72)

Звертаючись з даним позовом про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 12 863, 47 грн. за період з 29.10.2017 року по 29.11.2018 року, розрахованих на підставі п.4.5 договору № 06/15 від 04.08.2017 року та 3% річних в розмірі 1 191,68 грн. та 2 277, 82 грн. згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, позивач - ПАТ «Сумихімпром» зазначив на те, що позивач починаючи з серпня 2017 року несвоєчасно розраховувся за передачу питної воді, у зв`язку з чим повинен сплатити штрафна санкції.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково прийшов до висновку про те, що позивач невірно здійснив розрахунок пені, в порушення вимог частини 6, ст..232 ГК України,а саме після спливу 6 місяців з моменту (дня), коли зобов`язання мало бути виконано. Крім того, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшив розмір пені, врахувавши майновий стан позивача та тимчасову неможливість своєчасно сплачувати платежі, у зв`язку з несвоєчасною оплатою населення за послуги водопостачання, проблеми з відкриття рахунку у відділенні Державної казначейської служби для оплати послуг позивача. Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України на користь позивача було задоволенні пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 819, 11 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статті 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вірно зазначено судом першої інстанції між сторонами виникли правовідносини з поставки питної води.

Також представниками сторін не заперечувалось в суді першої інстанції, що позивачем, на виконання умов договору №06/15 на передачу питної води від 04.08.2017 року, сплачено основну суму грошових зобов`язань у добровільному порядку, однак із порушенням строків оплати.

Відповідно до вимог ст.ст. 546, 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки раціонального банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, як вже зазначалось вище на підставі п. 4.5 Договору, сторони погодили, що в разі порушення строків оплати по договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення, а також 3% річних та інфляційні витрати.

Аналізуючи вищевказані правові норми колегія суддів приходить до висновку про те, що у зв`язку з простроченням виконання основного зобов`язання по сплати за передану питну воду, відповідач повинен сплати штрафні санкції у вигляді пені, 3 % річних та втрати від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції вірно обчислений період нарахування пені в межах 6 місячного строку з моменту (дня), коли зобов`язання мало бути виконано по кожному періоду прострочення в розмірі 11 997 грн. 20 коп., оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 89,90 )

Відносно заперечень апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги звернення позивача до відповідача про сплату суми основного боргу, при цьому зазначав, що в разі несплати, до останнього будуть застосовані штрафні санкції, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки про переривання перебігу позовної давності можуть свідчити конкретні дії вчинені боржником, а не кредитором, доказів чого ПАТ «Сумихімпром» надано до матеріалів справи не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що розмір пені судом першої інстанції неправомірно було зменшено до 8 398, 04 грн. ( що складає 70 % від 11 997, 20 грн. пені, що визначена судом до стягнення), колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України зменшення розміру неустойки є правом суду. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що на час звернення до суду розмір основної заборгованості був погашений в повному обсязі, відповідач несвоєчасно виконував зобов`язання щодо сплати, оскільки за водопостачання невчасно сплачувало населення. Крім того, вірно в суді першої інстанції було встановлено, що прострочення відповідача виникло з причини неможливості своєчасного відкриття рахунку для здійснення розрахунків з позивачем у відповідному відділенні державної казначейської служби (а.с. 134).

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції невірно стягнуто судові витрати в розмірі 1 819,11 грн., колегія суддів вважає що судом першої інстанції правомірно визначено розмір стягнутих судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до вимог ч.2 ст. 129 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Сумської області від 20.05.2019 року у справі № 920/247/19, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення господарського суду Сумської області від 20.05.2019 р. у справі № 920/247/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 20.05.2019 року у справі № 920/247/19 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 920/247/19 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 30.09.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко