СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа № 922/1715/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): Чернота Л.Ф.

судді: Зубченко І.В., Медуниця О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу (вх.№ 2110Х/3) Товариства з обмеженою відповідальністю Роній Фарм, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область
на рішення Господарського суду Харківської області
від26.06.2019 року (повне рішення складено 26.06.2019 року)
у справі за позовом до про №922/1715/19 (суддя О. О. Присяжнюк) Приватного підприємства Голден-Фарм, м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю Роній Фарм, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область стягнення 27 382,58 грн.
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство Голден-Фарм, м. Київ 31.05.2019 року звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою №102 від 29.05.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю Роній Фарм, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область про стягнення з останнього 27 382,58 грн. заборгованості.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки №27 від 23.12.2016 року з посиланням на норми статей 20, 173-175, 193, 216-218, 264-265 ГК України, ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 05.06.19 визначено, що розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року (повне рішення складено 26.06.2019 року) у справі №922/1715/19 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Роній Фарм, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область на користь Приватного підприємства Голден-Фарм, м. Київ 27 382,58 грн. основного бору та 1 921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Роній Фарм, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область 19.07.2019 року звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №18/07 від 18.07.2019 року, в якій просить суд апеляційну скаргу прийняти до провадження; рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1715/19 скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Одночасно заявником в тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1715/19.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги відповідач посилається, по-перше:

На ту обставину, що в позовній заяві помилково зазначено, що борг ТОВ «Роній Фарм» перед ПП «Голден Фарм», складає 27 382,58 грн. Але, за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Роній Фарм» сальдо (тобто вартість не оплаченого товару) на користь ПП «Голден Фарм» дорівнює 23 815,69 грн. Акт звірки взаєморозрахунків, в якому відображено рух товарів та кошти між позивачем та відповідачем за 2017-2019 роки, та сальдо в розмірі 23 815,69 грн. додавався до відзиву.

По-друге, відповідач відзначив, що у відзиві на позовну заяву також, зазначалось, що згідно п. 5.1 договору поставки №27 від 23.12.2016 р. між позивачем та відповідачем, обов`язок оплати виникає лише після реалізації отриманого товару третім особам. Також, апелянт вказує, на пункт 6.1 договору, в якому встановлено, що граничний термін реалізації становить 90 діб, після чого поставлений, але не реалізований товар підлягає поверненню постачальнику. В пункті п. 6.32 встановлено саме обов`язок ПП «Голден-Фарм» вивезти не реалізований товар. Частина зазначеного в позовній заяві товару на суму 23 815,69 грн. не була реалізована, відповідачем, про, що в передбаченому п. 6.2 договору порядку, ПП «Голден-Фарм» сповіщався шляхом направлення письмового повідомлення факсом.

Відповідач відзначає, що не реалізований товар вартістю 23 815,69 грн. не був вивезений позивачем у встановлений договором 5-денний строк.

Скаржник вважає, що договором чітко не встановлено обов`язку саме відповідача здійснювати контроль за граничним терміном реалізації товару. При цьому, договором не регламентовано питання щодо подальшої долі товару, у якого настав граничний термін реалізації, але який не був вивезений позивачем з будь-яких причин. Тому, апелянт наголошує, на тому, що в даному випадку, для нього не встановлено обов`язку щодо оплати такого товару за договором №27 від 23.12.2016 р.

Також, відповідач наголошує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги аргументи ТОВ «Роній Фарм» щодо завищення позивачем суми сальдо взаєморозрахунків, вказавши, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом.

Крім того, відповідач відзначив, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 251 ГПК України, не дочекавшись надіслання позивачем відповіді на відзив (яка датована 04.07.2019 р.) та заперечень відповідача на відповідь на відзив, 26.06.2019 року було винесено рішення по суті. Таким чином, на думку відповідача, судом порушено, передбаченого законом, право відповідача на надання заперечень та додаткових документальних доказів (накладних на повернення товару), що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 р. вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху з метою усунення скаржником впродовж 10 днів з моменту отримання ухвали встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника сплатити судовий збір сплатити судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. та надати до суду оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

12.08.2019 р. (згідно із штампом канцелярії, наявним на першому аркуші документа) на адресу Східного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази сплати судового збору.

На виконання положень ч. 2 ст. 9 Закону України Про судовий збір, Східним апеляційним господарським судом перевірено у програмі Діловодство спеціалізованого суду ДСС та встановлено, що судовий збір у сумі 2881,50 грн., сплачений за квитанцією №0.8.1 від 12.08.2019 року зараховано до Державного бюджету України, що підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 15.08.2019 року.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю Роній Фарм, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область усунуто недоліки поданої апеляційної скарги у визначений судом строк.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження в порядку ч.2 ст. 262 ГПК України від Приватного підприємства Голден-Фарм, м. Київ не надходило.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2019 р., керуючись ст.ст. 8, 119,197, 234, 235, 258, 261, 262, 263, 270 Господарського процесуального кодексу України, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю Роній Фарм, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1715/19. Відкрито апеляційне провадження у справі №922/930/19. Зобов`язано Приватне підприємство Голден-Фарм, м. Київ, у строк до 30.08.2019 р. включно надати до Східного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику в порядку ч. 2 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. Повідомлено учасників справи, що розгляд справи №922/1715/19 буде здійснюватись в порядку письмового провадження. Зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1715/19.

28.08.2019 року на поштову адресу Східного апеляційного господарського суду від ПП «Голден-Фарм» надійшов відзив на апеляційну скаргу вих. №188 від 23.08.2019 року, в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Судова колегія розглянула вищенаведений відзив та долучила його до матеріалів справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвал, які повернулись на адресу суду з відміткою: - «вручено за довіреністю».

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді-члена колегії Радіонової О.О., яка входить до складу колегії суддів, розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 року, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., було призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/1715/19, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Чернота Л. Ф., судді: Зубченко І.В., Медуниця О.Є.

Пунктом 14 ст. 32 ГПК України врегульовано, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.12.2016 року між Приватним підприємством "Голден-Фарм" (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РОНІЙ ФАРМ" (покупцем) укладено договір поставки №27, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність покупця товар, а покупець, зобов`язується приймати цей товар і здійснювати оплату відповідно до умов цього договору.

Найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються специфікацією (надалі іменується, «Специфікація», що є додатком №1 до цього договору, яка підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору. У випадку виникнення необхідності у внесенні змін до Специфікації, сторони узгоджують нову специфікацію, яка підписується сторонами та всуває в дію з моменту підписання та також є невід`ємною частиною дійсного договору, згідно умов п. 1.2.

Відповідно до п. 2.5 Договору сторони погодили, що поставка партії товару вважається виконаною в момент передачі партії товару Покупцю.

Умови договору поставки щодо порядку проведення розрахунків передбачені розділом 5 Договору №27 від 23.12.2016 року.

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується «порушення договору»), сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в України законодавством. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору, сторони не несуть відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з їх вини (умислу чи необережності) у відповідності до умов п. п. 7.1, 7.1.1, 7.1.2 договору.

За умовами пункту 7.1.3 врегульовано, що сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання умов цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє протягом одного року, згідно п. 10.1 договору.

Умовами п. 10.2 договору сторони погодили, що договір автоматично пролонгується на той самий строк, на який його було укладено, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його. Термін дії права сторін на автоматичну пролонгацію дії цього договору не обмежений.

Із тексту позовної заяви вбачається, що відповідно до умов договору поставки №27 від 23.12.2016 року Приватним підприємством «Голден Фарм» передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм» отримано товар на підставі видаткових накладних на загальну суму 27 382,58 горн., копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.16-30).

Однак, відповідачем, в порушення вимог п.п. 5.1, 5.4, 6.1 договору товар не було повернуто та не сплачено кошти, внаслідок чого залишилася несплачена сума вартості товару в розмірі 27 382,58 грн., тому позивач був вимушений звернутися з позовом вих. №102 від 29.05.2016 р. до господарського суду Харківської області.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України.

Умовами статті 530 Цивільного кодексу України врегульовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов вірного висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

В силу ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказано у ч. 1 ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що обов`язком продавця є передання товару у власність покупцеві, який у свою чергу зобов`язується сплатити за товар певну грошову суму. Отже, правовідносини купівлі-продажу зумовлюють перехід права власності на товар від продавця до покупця в момент передання товару покупцеві; при цьому, законодавцем визначено можливість збереження товару за продавцем до оплати товару або настання інших обставин, якщо про таке сторони домовилися при укладенні договору купівлі-продажу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції сторонами у п. 2.3 договору передбачено, що у видатково-прибуткових накладних, якими сторони оформлюють поставку товару, сторони вказують асортимент, кількість та вартість товару, що поставлячється. Видатково-прибуткові накладні є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.5 договору сторони погодили, що поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі партії товару покупцю. Перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент підписання покупцем видатково-прибуткової накладної на партію товару.

Поставка товару по договору підтверджується наступними документами: видаткова накладна №18812-17203 від 24.05.2017 року на суму 2 574,82 грн., №19144-17399 від 26.05.2017 року на суму 2 332,49 грн., №34364-27220 від 29.09.2017 року на суму 2 544,68 грн., №34365-27221 від 29.09.2017 року на суму 1 699,31 грн., №№38022-29468 від 25.10.2017 року на суму 258,31грн., №38702-29919 від 01.11.2017 року на суму 940,54 грн., №41969-32704 від 22.11.2017 року на суму 2 097,56 грн., №№45690-35393 від 15.12.2017 року на суму 1474,76 грн., №45917-35504 від 18.12.2017 року на суму 983,05 грн., №№46440-35973 від 20.12.2017 року на суму 968,93 грн., №47289-36452 від 26.12.2017 року на суму 856,81 грн., №№11151-6898 від 13.03.2018 року на суму 2 719,19 грн., №23581 від 12.06.2018 року на суму 2 855,50 грн., №№24498 від 19.06.2018 року на суму 3 572,11 грн., №№25221 від 23.06.2018 року на суму 1 504,52 грн., копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.16-30).

Підтвердження того, що товари відповідно до вищенаведених накладних було повернуто позивачу та було за них сплачено кошти в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, стосовно того, що позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на підставі договору поставки, саме, на суму 27 382,58 грн.

Як вище значено, пунктом 5.1 договору сторони погодили наступний порядок оплати за кожну поставлену партію товару , а саме по мірі реалізації, один раз в 30 днів, після реалізації покупцем поставленого товару третім особам. Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у даному договорі або внесення грошових коштів у касу постачальника. (п. 5.2 договору). Оплата здійснюється покупцем на підставі даного договору та відповідно до видатково-прибуткової накладної, за якою передався товар. При здійснені платежу покупець обов`язково повинен вказати у платіжному дорученні номер та дату даного договору, номер та дату відповідної видатково-прибуткової накладної (п. 5.3 договору). Разом з тим, сторони погодили, що покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар кожні 30 днів з моменту здійснення першої поставки за даним договором фактом, або електронною поштою (п. 5.4 договору). Також, сторони передбачили, що граничним терміном реалізації товару являється 90 діб, після чого поставлений, але не реалізований товар підлягає поверненню за рахунок постачальника. З настанням строку, передбаченого п. 6.1 даного договору, постачальник зобов`язався здійснити повернення товару у 5 (п`яти) денний строк. Покупець додатково зобов`язався сповістити постачальника про настання граничного терміну реалізації товару шляхом направлення письмового повідомлення по факту чи електронною поштою, за електронною адресою постачальника, що визначено у п. 2.1 договору.

Відтак, обов`язок відповідача-покупця оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України) з урахуванням граничного терміну реалізації 90 діб, після чого поставлений товар як не реалізований підлягає поверненню.

Твердження відповідача стосовно поставки товару позивачем, на суму 23 815,69 грн., що на думку відповідача, підтверджується актом звірки розрахунків (станом 12.06.2019), а.с. 41, який підписано лише з боку відповідача, є необґрунтованими. Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом про підтвердження розміру боргу. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

Крім того, необґрунтованими є доводи апелянта стосовно, того, що позивач про обставини нереалізованого товару сповіщався шляхом письмового повідомлення факсом також, є недоводеними у розумінні вимог ст.ст. 73-79 ГПК України. В підтвердження своїх тверджень, відповідач ні суді першої ні апеляційної інстанцій не надав жодного доказу первинного бухгалтерського документу про те, що товар не було реалізовано.

За таких обставин, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, враховуючи, що заперечення відповідача проти позову є недоведеними, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 27 382,58 грн. підлягають задоволенню.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства, як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-79 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що позивачем доведено наявність передбачених Законом умов для стягнення з відповідача заявленої заборгованості.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Матеріали справи свідчать про те, що господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у даній справі.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм», м. Мерефа, Харківський район, Харківська область на рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1715/19 залишити без задоволення.

Рішення рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1715/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Дана постанова може бути оскаржена в порядку ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.10.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця