ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2670/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3/5) в особі Структурної одиниці (філії) "Укрнафта Буріння" ПАТ "Укрнафта" (17507, м. Прилуки, вул. Київська, 200)
до Фізичної особи-підприємця Кирпичова Віталія Георгійовича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Структурної одиниці (філії) "Укрнафта Буріння" ПАТ "Укрнафта", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ФОП Кирпичова Віталія Георгійовича, в якому просить суд стягнути з останнього 20002,30 грн. основного боргу, 2559,14 грн. пені, 220,57 грн. три проценти річних від простроченої суми. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №72/19-МТР, що був укладений між сторонами 04.04.2019 в частині здійснення оплати та термінів і обсягів вивезення товару. Судові витрати з оплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - задоволено; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 17.09.2019 року о 10:00 год.

02.09.2019 до суду від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції за вх. № 20885.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2019 в заяві представника ПАТ "Укрнафта" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (вх. № 20885 від 02.09.2019) відмовлено.

В судовому засіданні 17.09.2019 постановлено протокольну ухвалу на підставі ст. 202 ГПК України про відкладення судового засідання на 01.10.2019 о 12:00 год.

В порядку ст. ст. 120-121 ГПК України сторони повідомлені про дату та час наступного судового засідання.

В призначене судове засідання 01.10.2019 позивач свого представника не направив, про причину неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач також не направив свого представника в судове засідання, відзив на позов не надав. Ухвала господарського суду Харківської області від 21.08.2019 про відкриття провадження у справі повернута на адресу суду з позначкою пошти "За закінченням строку зберігання".

Згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцем проживання ФОП Кирпичова Віталія Георгійовича є: АДРЕСА_1 .

Ухвали суду у справі № 922/2670/19 були направлені відповідачу на адресу вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що є належним повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

04 квітня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" від імені якого діє структурна одиниця (філія) "Укрнафта Буріння" (позивачем, продавцем) та Фізичною особою-підприємцем Кирпичовим Віталієм Георгійовичем (відповідачем, покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу № 72/19-МТР (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору у порядку та на умовах, визначених договором, продавець зобов`ується передати визначене договором обладнання та металобрухт (надалі - "товар") у власність фізичної особи-підприємця Кирпичова Віталія Георгійовича (Покупець), а Покупець прийняти товар та сплатити за товар відповідну грошову суму.

Зазначений договір був укладений за результатами проведених ПАТ "Укрнафта" конкурсних торгів, переможцем яких був визнаний ФОП Кирпичов В.Г. як учасник, що надав максимально вигідну пропозицію за загальний обсяг металобрухту (5700,00 грн. за 1 т).

Пунктом 3.4 Договору визначено, що Покупець проводить оплату відповідного обсягу товару у формі 100 % передоплати у строк не пізніше одного робочого дня до початку вивезення відповідного обсягу товару.

Згідно підпунктів "г" та "ґ" пункту 5.2 укладеного Договору загальний термін вивезення всієї кількості товару становить 120 календарних днів з дати підписання Договору, причому обсяги вивезення товару Покупцем мають бути не менше 300 тон впродовж кожних 30 календарних днів.

Відповідно до п.3.3 Договору Покупець зобов`язаний протягом 5 робочих днів після набрання чинності Договором внести Продавцеві платіж у розмірі 150000,00 грн. без ПДВ, який не є оплатою за товар, в якості забезпечення виконання Покупцем своїх зобов`язань за Договором.

Вказаний вище забезпечувальний платіж з боку ФОП Кирпичова В.Г. був здійснений 11.04.2019 платіжним дорученням № 844 в повному обсязі.

Однак, як стверджує позивач, в подальшому з боку ФОП Кирпичова В.Г . мали місце систематичні порушення умов договору стосовно здійснення оплати, термінів і обсягів вивезення товару.

Зокрема, протягом квітня 2019 року позивач листами № 01/01/09/07/01-244 від 17.04.2019 та № 01/01/09/07/01-253 від 23.04.2019 двічі звертався до відповідача з вимогами розпочати оплату та вивезення товару за договором.

Крім цього, оскільки відповідач тривалий час не здійснював передоплату за товар, 24.04.2019 на його адресу було направлено рахунок-фактуру № 98 на оплату 300 т металобрухту на суму 1710000,00 грн. без ПДВ.

Однак, незважаючи на це, виконання своїх договірних зобов`язань ФОП Кирпичов В.Г. розпочав лише з травня 2019 року, вже на той час порушивши умови договору щодо оплати та обсягів вивезення товару впродовж кожних 30 календарних днів.

Так, у квітні 2019 року ФОП Кирпичов В.Г . оплату та вивезення металобрухту і обладнання не здійснював взагалі.

У травні 2019 року з боку ФОП Кирпичова В.Г. на підставі рахунку-фактури № 98 від 24.04.2019 всього було сплачено за металобрухт 569000,00 грн., в тому числі:

- 15.05.2019 р. - 170000,00 грн. (платіжне доручення № 867);

-15.05.2019 р. - 180000,00 грн. (платіжне доручення № 868);

- 21.05.2019 р. - 64000,00 грн. (платіжне доручення № 995),

- 24.05.2019 р. - 155000,00 грн. (платіжне доручення № 873).

Всього у травні 2019 року ФОП Кирпичов В .Г. вивіз металобрухту 86,54 т на загальну вартість 493278,00 грн. (86,54 т х 5700,00 грн.), зокрема:

- 17.05.2019 р. - 32,7 т (Акт прийому-передачі товару № 2);

- 22.05.2019 р. - 31,76 т (Акт прийому - передачі товару № 3);

- 30.05.2019 р. - 22,08 т (Акт прийому - передачі товару № 4).

Листом № 01/01/09/07/01-311 від 24.05.2019 р. позивач в черговий раз звернулася до відповідача з вимогою прискорити виконання своїх зобов`язань за договором, однак з боку останнього договірні умови в подальшому так і не були дотримані в повному обсязі.

У червні 2019 року з боку ФОП Кирпичова В.Г. на підставі рахунку-фактури № 98 від 24.04.2019 всього було сплачено за металобрухт 1012400,00 грн., в тому числі:

- 04.06.2019 р. - 150000,00 грн. (платіжне доручення № 876);

- 04.06.2019 р. - 150000,00 грн. (платіжне доручення № 877);

- 11.06.2019 р. - 71000,00 грн. (платіжне доручення № 882);

- 19.06.2019 р. - 149700,00 грн. (платіжне доручення № 886);

- 19.06.2019 р. - 150000,00 грн. (платіжне доручення № 887);

- 27.06.2019 р. - 341700,00 грн. (платіжне доручення № 883).

Всього у червні 2019 року ФОП Кирпичов В.Г. вивіз металобрухту 175,136 т на загальну вартість 998275,00 грн. (175,136 т х 5700,00 грн.), зокрема:

- 06.06.2019 р. - 28,116 т (Акт прийому - передачі товару №№ 5, 6),

- 07.06.2019 р. - 24,525 т (Акт прийому - передачі товару № 7),

- 11.06.2019 р.-25,635 т (Акт прийому - передачі товару №8),

- 19.06.2019 р.-26,79 т (Акт прийому - передачі товару №9),

- 21.06.2019 р.-25,515 т (Акт прийому - передачі товару №10),

- 27.06.2019 р.-22,355 т (Акт прийому - передачі товару № 11),

- 27.06.2019 р. - 22,2 т (Акт прийому - передачі товару № 12).

У липні 2019 року з боку ФОП Кирпичова В. Г . на підставі рахунку-фактури № 98 від 24.04.2019 р. всього було сплачено за металобрухт лише 48945,90 грн. (платіжне доручення № 2 від 01.07.2019), а вивезено - 24,35 т металобрухту (Акт № 13) на загальну вартість 138795,00 грн. (24,35 т х 5700,00 грн.).

В період з квітня по липень 2019 року ФОП Кирпичов В.Г. за металобрухт, передбачений Додатком № 2 до Договору, сплатив усього 1630345,90 грн., а вивіз металобрухту за цей же період загальною вагою 286,026 т на загальну вартість 1630348,20 грн. (286,026 т х 5700,00 грн.).

Таким чином, з боку ФОП Кирпичова В.Г. має місце заборгованість за поставлений металобрухт у розмірі 2,30 грн. (1630348,20 грн. - 1630345,90 грн.).

Факти передачі Покупцеві ТМЦ протягом дії договору фіксувалися шляхом підписання уповноваженими представниками Сторін Актів прийому-передачі товару та товарно - транспортних накладних на відповідний обсяг товару.

Крім цього, як вказує позивач, на кожен факт реалізації товару складалися накладні-вимоги, які після підписання у 2-х екземплярах Продавцем поштовим та електронним зв`язком були направлені Покупцеві, однак з його боку по одному примірнику підписаних ним накладних не повернуто дотепер.

17.05.2019 ФОП Кирпичову В.Г. відповідно до Додатку № 1 до Договору згідно Акту прийому-передачі товару № 1 було передано вагон-будинок, вартістю 41040,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.5.5 Договору право власності на товар переходить до Покупця з моменту отримання ним Товару на складі Продавця та підписання Акту приймання-передачі Товару.

20.05.2019 ФОП Кирпичову В.Г. було надано рахунок-фактуру № 128 на суму 41040,00 грн. з ПДВ для оплати реалізованого вагон-будинку.

Однак, в порушення п.п. 3.4 та 2.3.5 Договору ФОП Кирпичов В.Г . частину вартості вагон-будинку в сумі 21040,00 грн. з ПДВ сплатив лише 27.06.2019 платіжним дорученням № 883, а решту його вартості - 20000,00 грн. з ПДВ, не сплатив до цього часу, а сам вагон - будинок не вивіз з місця його розташування.

19.06.2019 та 05.07.2019 ФОП Кирпичов В.Г. листами № 072/06/19-Л та № 085/07/19-Л повідомив "Укрнафта Буріння" про неможливість виконання договору зі свого боку через зниження цін на металобрухт і зупинення у зв`язку з цим робіт за договором з 03.07.2019, та висунув клопотання про продовження дії договору до грудня 2019 року.

Оскільки, як вказує позивач, ПАТ "Укрнафта" не була зацікавлена у реалізації металобрухту в осіннє-зимовий період, у задоволенні вказаного вище клопотання ФОП Кирпичову В.Г. було відмовлено.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного вивезення товару в обумовлені терміни чи у визначених обсягах, передбачених підпунктами "г" та "ґ" пункту 5.2 Договору, Продавець має право розірвати договір у односторонньому порядку, повідомивши про це Покупця письмово за 14 календарних днів до запланованої дати розірвання Договору.

У зв`язку з тим, що з боку ФОП Кирпичова В.Г . мало місце систематичне порушення договірних зобов`язань саме в частині несвоєчасного вивезення товару в обумовлені терміни та у визначених обсягах, 05.07.2019 "Укрнафта Буріння" відповідно до п.7.4 Договору прийняла рішення про одностороннє розірвання Договору купівлі-продажу № 72/19-МТР від 04.04.2019, про що письмово повідомила ФОП Кирпичова В.Г. листом № 01/01/09/07/01-367.

При цьому згідно абзаців 2-3 п.3.3 та п.7.5 Договору забезпечувальний платіж у розмірі 150000,00 грн., внесений в якості забезпечення виконання Покупцем своїх зобов`язань, після одностороннього розірвання договору перейшов у власність "Укрнафта Буріння", а тому ці кошти не можуть бути використані в якості оплати товару.

Отже, внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань за останнім рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 20002,30 грн.

На підставі вказаного, позивач і звернувся до суду за захистом свого права та законного інтересу з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 20002,30 грн. основного боргу, 2559,14 грн. пені та 220,57 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, в період з квітня по липень 2019 року вивіз металобрухту загальною вагою 286,026 т на загальну вартість 1630348,20 грн. (286,026 т х 5700,00 грн.). Проте, за вивезений металобрухт, що передбачений Додатком № 2 до Договору, сплатив лише 1630345,90 грн. Заборгованість за металобрухт у розмірі 2,30 грн. залишилась не сплаченою. Вказане підтверджується Актами прийому- передачі та платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи.

Окрім цього, відповідачу відповідно до Додатку № 1 Договору згідно Акту прийому-передачі № 1 було передано вагон-будинок, вартістю 41040,00 грн., за який відповідач розрахувався частково, а саме у розмірі 21040,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 883 від 27.06.2019. Заборгованість у розмірі 20000,00 грн. за вагон-будинок залишилась відповідачем несплаченою.

Договір купівлі-продажу № 72/19-МТР від 04.04.2018 розірваний позивачем в односторонньому порядку, про що 05.07.2019 відповідача повідомлено листом № 01/01/09/07/01-367. При цьому згідно абзаців 2-3 п. 3.3. та п.7.5 Договору забезпечувальний платіж у розмірі 150000,00 грн., внесений в якості забезпечення виконання покупцем своїх зобов`язань, після одностороннього розірвання договору перейшов у власність позивача, а тому ці кошти не використовуються в якості оплати.

Згідно ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним.

Відповідно до ч.4 ст.631 Цивільного кодексу України закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості, а відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 20002,30грн. основного боргу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 2559,14 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної або неповної оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити Продавцеві неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача, сума пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором за період 16.05.2019 по 13.08.2019 становить 2559,14 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 2559,14 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 220,57 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо оплати отриманого товару, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 220,57 грн. за період з 16.05.2019 по 13.08.2019.

Перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 220,57 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 1921,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Кирпичова Віталія Георгійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівській, 3/5, ) в особі Структурної одиниці (філії) "Укрнафта Буріння" ПАТ "Укрнафта" (17507, м. Прилуки, вул. Київська, 200, ) 20002,30 грн. основного боргу, 2559,14 грн. пені, 220,57 грн. 3% річних, 1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівській, 3/5, ) в особі Структурної одиниці (філії) "Укрнафта Буріння" ПАТ "Укрнафта" (17507, м. Прилуки, вул. Київська, 200, );

Відповідач: фізична особа-підприємець Кирпичов Віталій Георгійович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "01" жовтня 2019 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/2670/19