ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2019 р. Справа№ 910/4824/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4824/19 (суддя Сташків Р.Б., м. Київ)

за позовом приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо", м. Вінниця

до акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 44 167,87 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" (надалі- позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) про стягнення 44167,87 грн. вартості нестачі вантажу при його перевезенні залізницею у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем його обов`язків перевізника.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що під час перевезення залізницею вантажу, останній був частково втрачений.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4824/19 (суддя Сташків Р.Б., м. Київ) позов задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" 44167 (сорок чотири тисячі сто шістдесят сім) грн. 87 коп. вартості недостачі вантажу та 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одна) грн. судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що позов є обґрунтованим та доведеним належними доказами.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (надалі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4824/19, розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4824/19 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач у відзиві просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з актом прийому-передачі вугільної продукції від 16.11.2018, товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Збагачувач" поставив, а позивач прийняв вугілля кам`яне марки ДГ 13-100, відвантажене з товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Селидівська" у кількості 121,85 тонн, загальною вартістю 347272,50 грн.

Відправником - товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Селидівська" 16.11.2018 відповідно до залізничної накладної №52864899 направлено позивачу вугілля кам`яне загальною вагою 60,25 тонн, завантажене у вагон №61775466.

Відповідно до статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Під час прибуття вагону на станцію «Крижопіль» Одеської залізниці здійснено комісійне переважування вагону № 61775466. За результатами комісійного переважування складено комерційний акт про нестачу вантажу.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Так, відповідно до комерційного акта № 450003/260 від 23.11.2018, нестача вантажу в вагоні №61775466 склала 16100 кг. При комерційному огляді виявлено, що навантаження вантажу нижче бортів на 40-50 см. Вантаж частково засніжений, маркування не проглядається. За рухом поїзда на 1-3 та 5-7 люками маються поглиблення вантажу довжиною по 4,5 м. по ширині вагона довжиною по 0,5 м. В місцях поглиблень маркування та сніг відсутні. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася. Вантаж, якого бракує у вагоні поміститися зміг би.

Відповідно до відмітки на залізничній накладній №52864899 вантаж доставлено на станцію «Крижопіль» Одеської залізниці 10.12.2018 та 12.12.2018 виданий отримувачу.

Позивач в обгрунутванні позову вказує, що під час перевезення залізницею вантажу, останній був частково втрачений та за результатами переважування вагону №61775466 було встановлено недостачу вантажу, яка склала 16100 кг про, що складено вищезазначений комерційний акт від 23.11.2018. За розрахунком позивача, вартість нестачі вантажу при його перевезенні залізницею у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем його обов`язків перевізника склала 44167,87 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи та заперечення обох сторін, погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Із зазначеного вбачається, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Статтею 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно з пунктом 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами. Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству (пункт 110).

Відповідно до пункту 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить маси, 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Так, позивачем враховано зазначену обставину при розрахунку суми збитку з урахуванням суми норм природної втрати та граничного розходження маси вантажу.

Судом першої інстанції були здійснені дії з перевірки розрахунку вартості недостачі вантажу. За результатом дослідження матеріалів справи, встановлено, що недостача у вагоні № 61775466 вугілля кам`яного склала 16,10 тонн.

Ціна однієї тонни вугілля згідно Специфікації від 01.11.2018, рахунку-фактури №3Б-111603 від 16.11.2018 та довідки №01-112 від 06.06.2019 становить 2 850 грн.

Тобто, за розрахунком загальна сума недостачі з врахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 2850 грн. х 15,4975 т. = 44167,87 грн.

Місцевим господарським судом установлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що недостача вантажу виникла із незалежних від перевізника причин.

Відповідно до пункту 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення (пункт 114).

Статтею 314 Господарського кодексу України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Отже, місцевим господарським судом, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, правомірно задоволено позовні вимоги, з врахуванням застосованого коефіцієнту природної втрати маси вантажу 1 % від маси нетто у відповідності до положень 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що вина відповідача у недостачі через незабезпечення збереження вантажу на шляху прямування підтверджена належним чином, шляхом складення комерційного акта № 450003/260 від 23.11.2018, в якому зафіксовано відповідний розмір недостачі вугілля у вагоні №61775466, тому висновок про наявність підстав для відшкодування на користь позивача вартості недостачі вантажу в сумі 44 167,87 грн з урахуванням розрахунку такої вартості (за вирахуванням 1 % норми природної втрати маси вантажу) із посиланням на положення статті 27 Правил видачі вантажів здійснено судом правомірно.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження скаржника про недоведеність вартості відправленого вантажу та наявності збитків у сумі 44 167,87 грн, оскільки за змістом статей 113, 127 Статуту залізниць України обов'язок доведення відсутності вини в разі втрати вантажу покладено на перевізника, чого останнім зроблено не було, а факт і розмір недостачі підтверджено допустимим доказом - комерційним актом НА № 450003/260.

Посилання скаржника на те, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про доведеність вартості нестачі вантажу колегія суддів відхиляє з огляду на таке. Згідно зі статтею 924 ЦК України, статтею 314 ГК України, статтями 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. При визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, слід застосовувати норми Статуту залізниць України, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 916/4345/14). Документом, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, є Довідка вантажовідправника про вартість вантажу від 06.06.2019 (а/с 97). Крім того, при розрахунку вартості недостачі вантажу, обґрунтовано було враховано норми природної втрати відповідно до Правил видачі вантажів.

Доводи відповідача про неналежне оформлення Довідка вантажовідправника про вартість вантажу від 06.06.2019 не заслуговують на увагу, оскільки зазначена довідка відписана директором підприємства та скріплена печаткою юридичної особи, що відповідає ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не суперечить підпункту 2.7 пункту 2 Роз'яснення Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

Зауваження відповідача про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, ч.8 ст. 80, ст. 118 ГПК України, оскільки прийнято до справи довідку від 06.06.2019, яку не було приєднано до матеріалів позову, не знайшли свого підтвердження та визнаються необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що вказаний документ приєднано позивачем до пояснень на заперечення від 12.06.2019, що відповідає ст..ст. 165, 166 ГПК України.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення. Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв'язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця».

Керуючись, ст. ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4824/19 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи № 910/4824/19 до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова