ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 911/1570/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Гуцал О.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гласспро"

на рішення Господарського суду Київської області

від 26.06.2019 (повний текст складено 10.07.2019)

у справі №911/1570/18 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційний розрахунковий центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гласспро"

про стягнення 571 959, 65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаційний розрахунковий центр» (далі -позивач, ТОВ «Авіаційний розрахунковий центр») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гласспро» (далі -відповідач, ТОВ «Гласспро») про стягнення 571 959,65 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на підставі укладеного Договору підряду № ГП-1000314 від 26.07.2017 останнім сплачено відповідачу в рахунок авансу 571 959,65 грн., проте відповідач свої зобов`язання з виготовлення, доставки, монтування цільноскляних конструкцій, належним чином, у повному обсязі та у визначені договором строки не виконав, на вимогу позивача грошові кошти не повернув.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.06.2019 у справі №911/1570/18 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гласспро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційний розрахунковий центр» 571 959 (п`ятсот сімдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 65 коп. сплаченого авансу та 8 579 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 39 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що оскільки, на підставі Договору підряду № ГП-1000314 від 26.07.2017, позивачем в рахунок авансу перераховано відповідачу 571 959,65 грн., проте, відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань не здійснив підрядні роботи належної якості та не довів протилежного, а також на вимогу позивача не повернув суму авансового внеску, вимога позивача про стягнення з відповідача 571 959,65 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (ТОВ«Гласспро») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2019 у справі №911/1570/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та покласти судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено вимоги матеріального та процесуального права, зазначені порушення, на думку апелянта, призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом не були взято до уваги та не надано правової оцінки факту відсутності доказів неможливості безпечної експлуатації виготовлених за умовами Договору підряду конструкцій, висновку ДП «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій від 21.08.2018 щодо відповідності нормам з питань забезпечення міцності та стійкості конструкції. Також відповідач вказує на безпідставність неврахування судом першої інстанції повідомлення судового експерта від 05.04.2019, відсутність доказів істотних недоліків в роботі, помилковість застосування судом статті 858 ЦК України при задоволенні позову, за відсутності відмови позивача від договору та прохання стягнення збитків у певному розмірі.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2019, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гласспро" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1570/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гласспро" на рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2019 та призначено до розгляду на 10.09.2019.

Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого п. 3 резолютивної частини зазначеної ухвали.

23.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві позивач зазначає, що вважає оскаржуване судове рішення законним, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги відповідача такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції та не доводять існування підстав для прийняття протилежного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2019, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 прийнято справу №911/1570/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гласспро» на рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2019 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.

У відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10.09.2019 оголошено протокольно перерву до 17.09.2019.

17.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній просив суд залучити вказані пояснення до матеріалів справи.

У судове засідання 17.09.2019 з`явились представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.09.2019 апеляційну скаргу підтримав повністю, просив її задовольнити та скасувати рішення місцевого суду. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 17.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційний розрахунковий центр» (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гласспро» (відповідач, виконавець) 26.07.2017 було укладено Договір підряду № ГП-1000314 (далі - Договір підряду).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору підряду виконавець зобов`язується за завданням замовника виготовити, здійснити доставку та змонтувати своїми силами та із своїх матеріалів цільноскляні конструкції, загальна площа виробів - 49,72 кв.м. на об`єкті замовника, за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 67 та здати такі роботи замовнику у встановлений договором строк, а замовник зобов`язується прийняти, а також оплатити роботи у порядку та в розмірах, передбачених Договором.

Згідно з пунктом 1.3 Договору підряду, перелік робіт, які виконуються виконавцем за договором та їх об`єм визначено сторонами у «Специфікації та розрахунку вартості робіт», які є невід`ємною частиною договору.

Вартість робіт складає 714 949,56 грн., включаючи ПДВ (п. 2.1 Договору підряду). Розрахунки за договором здійснюються поетапно: замовник перераховує на рахунок виконавця аванс в розмірі 80 % від загальної вартості робіт протягом 5 банківських днів з дня підписання сторонами цього договору; залишок вартості у розмірі 20 % від вартості робіт, перераховується замовником протягом 5 банківських днів після підписання акту виконаних робіт (п.п. 2.2.1, 2.2.2 Договору підряду).

Відповідно до умов п. 3.1 Договору підряду, роботи по даному договору виконуються протягом 40 робочих днів: 1 етап: на протязі 10 робочих днів після дати надходження авансу згідно п. 2.2.1 договору на поточний рахунок виконавця, виконавець починає роботи по монтажу закладних деталей; 2 етап: після письмового повідомлення замовником виконавця про наявність будівельної готовності, виконавець протягом 30 робочих днів встановлює конструкцію козирків.

Пунктом 4.1 Договору підряду встановлено, що виконавець гарантував якість виробів та конструкцій, протягом 18 місяців після підписання акту виконаних робіт.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2 Договору підряду, по закінченню виконання робіт, визначених договором, виконавець передає виконані роботи замовнику по акту виконаних робіт, який повинен бути підписаний протягом 7 днів з моменту передачі замовнику. У разі відмови від підписання акту, або у разі ненадання протягом 7 днів мотивованої відмови від його підписання, роботи вважаються виконаними, прийнятими та такими, які підлягають кінцевій оплаті з боку замовника.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 6 місяців, однак втрачає свою чинність не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п.п. 12.1 Договорупідряду).

Також між позивачем та відповідачем підписаний Додаток № 2 до Договору підряду «Специфікація та розрахунок вартості робіт», згідно з яким сторонами було погоджено найменування, кількість ціна та загальна вартість робіт.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що на виконання умов Договору підряду позивач перерахував відповідачу в рахунок авансу 571 959,65 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення № 69 від 06.09.2017 та № 115 від 02.10.2017.

В подальшому, 13.06.2018 позивач звернувся до відповідача із листом

№ 3052/06-18 в якому стверджував, що станом на 13.06.2018 роботи на об`єкті не завершені, конструкції не відповідають технічним характеристикам, встановленим для виробів такого характеру, не відповідають технічному завданню замовника, виготовлені з порушенням будівельних норм та не можуть безпечно експлуатуватись на об`єкті, пропозицій щодо усунення недоліків виконаних робіт від виконавця не надходило, у зв`язку з чим, позивач пропонував припинити дію Договору підряду та повернути грошові кошти в сумі 571 959,65 грн.

Надіслання зазначеного листа підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 14.06.2018, проте відповідач залишив його без відповіді та задоволення.

Судом також з`ясовано, що вже після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі з даним позовом, відповідач звертався до позивача із листом № 18 від 20.08.2018, додаючи акт здачі-прийняття робіт

№ ГП-0000674 та видаткову накладну № ГП-0000674 від 21.08.2018 на суму 432 580,06 грн., підписані з боку відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь позивачем було надіслано відповідачу лист від 31.08.2018 про відмову у підписанні акту здачі-прийняття робіт №ГП-0000674, у зв`язку з виявленими недоліками у роботі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між позивачем (замовником) та відповідачем(виконавцем) був укладений Договір підряду, за яким відповідач, як виконавець, зобов`язався за завданням позивача (замовника) виготовити, здійснити доставку та змонтувати своїми силами та із своїх матеріалів цільноскляні конструкції, загальна площа виробів - 49,72 кв.м. на об`єкті замовника, за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 67 та здати такі роботи замовнику у встановлений договором строк, а замовник зобов`язався прийняти, а також оплатити роботи у порядку та в розмірах, передбачених Договором підряду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, за умовами якого, відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч. 2 ст. 852 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так заперечуючи проти задоволення позову, відповідач стверджував про неналежне виконання умов Договору підряду саме позивачем, зокрема, в частині своєчасного внесення авансового платежу та належного повідомлення про наявність будівельної готовності, а також відсутність доказів, які б підтверджували невідповідність технічних характеристик, встановлених для виробів такого типу щодо результатів виконаної роботи.

Разом з тим, як правильно встановлено місцевим господарським судом, з умов, визначених у пункті 3.1. Договору підряду вбачається, що роботи по даному договору виконуються протягом 40 робочих днів: 1 етап: на протязі 10 робочих днів після дати надходження авансу згідно п. 2.2.1 договору на поточний рахунок виконавця, виконавець починає роботи по монтажу закладних деталей; 2 етап: після письмового повідомлення замовником виконавця про наявність будівельної готовності, виконавець протягом 30 робочих днів встановлює конструкцію козирків.

Проте позивачем згідно з платіжними дорученнями № 69 від 06.09.2017 та № 115 від 02.10.2017 здійснено авансовий платіж з порушенням строку, обумовленого Договором підряду.

Позивач зазначає, що об`єкт на якому проводились роботи, обумовлені умовами договору, є об`єктом з особливим режимом доступу, що зумовлено особливостями видів діяльності позивача, у зв`язку з чим на об`єкті позивача здійснюється ретельний облік відвідувачів та транспорту шляхом ведення відповідного журналу.

Відповідний витяг з журналу відвідувань доданий позивачем до матеріалів справи.

Із записів журналу вбачається, що починаючи з 18.08.2017 позивачем були допущені на об`єкт відповідні працівники відповідача.

Разом з тим, доводи відповідача щодо порушення позивачем умов Договору підряду в частині своєчасної оплати авансового платежу, правомірно не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки незважаючи на здійснення авансування не у строк обумовлений Договором підряду, відповідач взяв на себе зобов`язання та здійснив відповідні дії, що свідчать про згоду з умовами Договору підряду за умов що склалися.

Доказів наявності заперечень відповідача щодо несвоєчасного авансування проведення робіт за Договором підряду матеріали справи не містять і відповідачем таких доказів не надано.

При цьому про неналежне виконання саме відповідачем умов Договору підряду, останній був повідомлений відповідним листом позивача від 13.06.2018 за № 3052/06-18, надіслання якого підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 14.06.2018.

Відтак, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що навіть з урахуванням несвоєчасно внесеного позивачем платежу, враховуючи встановлені умовами договору строки виконання робіт на об`єкті позивача, такі роботи вже мали бути закінчені відповідачем та передані відповідачем на підставі акту приймання-передачі.

Судом апеляційної інстанції також взято до уваги висновок ДП «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» від 21.08.2018, який було надано відповідачем (том 1, аркуші справи 84-123).

Зазначений висновок складено за результатами проведення огляду конструкцій та аналізу документації з улаштування козирка головного входу до будівлі за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 67, виконаного на замовлення відповідача.

Як вбачається із змісту цього висновку, при огляді змонтованих конструкцій козирка над головним входом до будівлі було зафіксовано пошкодження конструкцій, які наведено на рисунках, які наявні у висновку. Зазначено, що стан конструкції що розглядається згідно діючих норм слід віднести до 2-ї категорії «задовільний» Задовільний стан характеризується наявністю дефектів або деформацій, які при розвитку можуть знизити несучу здатність, міцність або стійкість конструкцій, але в той же час відсутня небезпека раптового руйнування і подальша експлуатація конструкції можлива при контролі її стану.

Крім того у зазначеному висновку вказано на пошкодження та недоліки, які необхідно усунути, а саме, необхідно виконати натягування вант козирка № 1 з використанням динамометричного ключа. Необхідно встановити ванти на козирок № 2, при цьому герметично заробити шви між склом. Всі металеві елементи повинні бути оброблені антикорозійними та протипожежними розчинами. Необхідно виконати монтаж водовідведення, який передбачено документацією

При цьому також зазначено, що, не зважаючи на вказані недоліки, конструкції існуючого козирка будівлі можуть експлуатуватися, так як вони відповідають нормам з питань забезпечення міцності та стійкості конструкцій.

Щодо наявного у матеріалах справи повідомлення судового експерта Черніна Якова Олександровича вих. № 15/01-19 від 05.04.2019, в якому останній вказує про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що неможливість виконання будівельно-технічної експертизи за твердженням експерта зумовлена тим, що надані на дослідження креслення не містять основних даних необхідних для проведення перевірочних розрахунків передбачених ДБН В.2.6-198:2014 щодо забезпечення надійності, безпеки та довговічності конструкцій; надані сертифікати відповідності на скло багатошарове не підтверджують, що саме ці матеріали застосовані при виготовлені конструкцій козирків; відсутня інформація відносно застосованого скла щодо його маркування, товщини та класу захисту, умови його кріплення та дані на кріпильну фурнітуру, що впливає на об`єктивність проведення відповідних розрахунків в цілому всієї конструкції; відсутність виконавчої документації щодо правильності виконання та монтажу кріплення відповідно до проектної документації.

Так, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про будівельні норми» застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення. Міжнародні, регіональні та національні (державні) будівельні норми, правила, стандарти інших держав застосовуються в Україні відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником, що передбачено частиною 1 статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч.ч 1-3 ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Положеннями частин 1, 3 ст. 858 ЦК України визначено, що якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

При цьому судом першої інстанції вірно враховано положення пункту 4.1Договору підряду, за умовами якого виконавець гарантував якість виробів та конструкцій, протягом 18 місяців після підписання акту виконаних робіт.

Як вже було встановлено раніше, позивач фактично виконані відповідачем роботи не прийняв, відповідний акт здачі-приймання робіт та видаткову накладну, що були надіслані після ініціювання позивачем судового розгляду, зі свого боку не підписав, оскільки вказані документи виставлені відповідачем на всю вартість робіт, передбачених Договором підряду, на суму 714 949,56 грн., хоча, натомість неякісність виконаної роботи та наявність у ній недоліків підтверджується у тому числі висновком ДП «Державний науково-дослідний інститут», наданому самим відповідачем.

У зв`язку з цим, позивач підставно 31.08.2018 направив відповідачу лист з відмовою від підписання зазначеного акту, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та виявлені недоліки у виконаних відповідачем роботах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 571 959,65 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню, оскільки, на підставі Договору підряду позивач здійснив оплату в рахунок авансу у сумі 571 959,65 грн., проте, відповідач в порушення умов Договору підряду не здійснив підрядні роботи належної якості та не довів протилежного, на вимогу позивача суму авансового внеску не повернув.

Доводи апелянта щодо помилковості застосування судом статті 858 Цивільного кодексу України при задоволенні позову, за відсутності відмови позивача від договору та прохання стягнення збитків у певному розмірі є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

На виконання вказаних приписів, як вже було встановлено судом апеляційної інстанції, позивач звернувся з листом на адресу відповідача, у якому повідомляв про наявність недоліків у виконаній роботі.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Відповідач на лист позивача від 13.06.2018 № №3052/06-18 не відреагував, залишивши вимоги позивача без відповіді та задоволення.

При цьому колегія суддів враховує, що обов`язок виконання робіт відповідачем певної якості визначалося між сторонами у Договорі підряду, а результат роботи мав відповідати завданню, визначеному Договором та будівельно-технічним нормам і правилам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 890 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 570 Цивільного кодексу України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Крім того, судом першої інстанції було надано вірну правову оцінку листу від 13.06.2018 № № 3052/06-18, у якому позивач звернувся до відповідача стверджуючи, що станом на 13.06.2018 роботи на об`єкті не завершені, конструкції не відповідають технічним характеристикам, встановленим для виробів такого характеру, не відповідають технічному завданню замовника, виготовлені з порушенням будівельних норм та не можуть безпечно експлуатуватись на об`єкті, а оскільки пропозицій щодо усунення недоліків виконаних робіт від виконавця не надходило, у зв`язку з чим позивач пропонував припинити дію Договору підряду та повернути грошові кошти в сумі 571 959,65 грн.

Також, колегія суддів в сенсі приписів статей 73, 76, 77 ГПК України вважає, що судом першої інстанції було правомірно взято до уваги повідомлення судового експерта №15/01-19 від 05.04.2019.

Отже, матеріалами справи підтверджується і не спростовано відповідачем, що скляні вироби та конструкції (козирки) в межах будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 67 за Договором підряду №ГП-100314 від 26.07.2017 виготовлені виконавцем без дотримання належним чином оформлених проектів (креслень) їх виготовлення; без дотримання вимог будівельних норм, державних стандартів та інструкцій у сфері будівництва (належним чином оформлених актів виконання робіт); без використання належним чином сертифікованих матеріалів (металопрокат, скло і т.д.); не є придатними для подальшого їх використання за цільовим призначенням та безпечної експлуатації, що в свою чергу створює небезпеку та ризики для життя та здоров`я людей.

Обов`язок повернути визначений договором розмір передоплати, у разі не належного виконання умов договору підряду та припинення цього договору в односторонньому порядку замовником, кореспондується з приписами ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа зобов`язана повернути майно, у випадку коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналогічних правових висновків щодо застосування положень частини 4 статті 849 ЦК України та можливість стягнення з відповідача на користь позивача коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах від 10.05.2018 у справі №916/1591/17, від 11.11.2018 у справі №910/13332/17 та від 14.06.2018 у справі №912/2709/17.

Відтак, встановивши факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині забезпечення якості змонтованої конструкції, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність права у позивача вимагати повернення сплаченого відповідачу на умовах Договору підряду розміру авансового платежу.

Згідно частини 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга ТОВ «Гласспро» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гласспро" на рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2019 у справі №911/1570/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2019 у справі №911/1570/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Гласспро".

4. Матеріали справи №911/1570/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 26.09.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай