ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа №914/2413/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - Гачак І.О. - адвокат;

від відповідача Симканич В.В.-адвокат

від третьої особи 1 : не з`явився

від третьої особи 2: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця», м. Львів №НЮ-1152 від 24.05.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2019 (суддя Запотічняк О.Д. повний текст складено 13.05.2019, м Львів)

у справі №914/2413/18

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача Державного підприємства «Старосамбірське лісомисливське господарство», м. Старий Самбір,

за участю третьої особи -1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс», Київ,

за участю третьої особи -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Закарпатської митниці ДФС, м. Ужгород,

про стягнення 1 368 779, 56 грн.

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства «Старосамбірське лісомисливське господарство» про стягнення 1 368 779, 56 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.05.2019 у справі №914/2413/18 (суддя Запотічняк О.Д.) у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» до Державного підприємства «Старосамбірське лісомисливське господарство» про стягнення 1 368 779,56 грн платежів за час затримки вагона відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що всі додаткові витрати залізниці повинні стягуватися з платника, яким у даному випадку є ТОВ «Метрудтранс, а не з відправників вантажів, яким виступає відповідач.

АТ «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» подано апеляційну скаргу №НЮ-1152 від 24.05.2019, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2019 у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав недоведеними, є доведеними. Зокрема, скаржник вважає, що судом порушено вимоги ст..236 ГПК України щодо застосування норм права до спірних правовідносин та врахування висновків Верховного Суду. Передбачена ст..218 МК України, ст..ст.2,16,22,28,32 СМГС форма захисту є специфічною дією, оскільки обов`язок щодо оплати нарахованих платежів лежить на відправнику вантажу, із матеріалів справи вбачається, що таким є відповідач.

Скаржник вважає, що кошти ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» спочатку повинні бути сплачені перевізнику (позивачу), а в подальшому, як збитки, можуть бути стягнені з Закарпатської митниці ДФС.

На думку скаржника, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» подано пояснення №201 від 27.06.2019, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2019 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Відповідач вважає, що посилання на ст..ст.22,28,31,32 СМГС та ст..218 МК України в контексті здійснення відшкодування витрат за заходи, здійснення яких необхідно для митного контролю та митного оформлення є необґрунтованим, оскільки власне вказані норми не визначають вантажовідправника як безальтернативного платника.

Представники сторін та тертьої особи в судовому засіданні підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін та третьої особи, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 27 лютого 2015 року між ТОВ «Метрудтранс» (виконавець) та ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» (клієнт) було укладено договір №МРТ-17 про надання послуг з організації перевезень вантажів, за умовами якого виконавець зобов`язався за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів.

Впродовж травня 2016 року ТОВ «Метрудтранс» надано ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» транспортно-експедиційних послуг на суму 170 274,52 грн з ПДВ, організовано подання під завантаження 12 вагонів, в тому числі і вагон №96393145 згідно накладної №545780 на суму 5 502,80 грн, про що сторонами підписано акт надання послуг №616 від 31 травня 2016 року з додатком (том І а.с.90-91).

Зокрема, 16.05.2016, згідно накладної СМГС №545780, ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» відправило зі ст.Старий Самбір вагон № 96393145 з вантажем деревина паливна. Вантажоотримувачем вказано фірму «MULTIKEMIA Kereskedelmi Kft» (Угорщина).

18.05.2016 вагон №96393145 прибув на ст.Батьово та згідно з актом загальної форми від 18.05.2016 № 10940 був затриманий згідно усного розпорядження начальника митного поста.

Відповідно до заявки від 19.05.2016 № 14/16 Відділу митного оформлення № 4 (Батьово) митного посту "Залізничний", на підставі ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України та усного розпорядження начальника митного посту "Залізничний", вагон № 96393145 по накладній 545780 подано для здійснення митного огляду на ділянку митного контролю для повного або часткового вивантаження та проведення митного огляду.

Відповідно до заявки від 13.06.2016 №44/16 Відділу митного оформлення № 4 (Батьово) митного посту "Залізничний", на підставі ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України та усного розпорядження начальника митного посту "Залізничний", вагон № 96393145 по накладній 545780 подано для зважування на вагах ділянки «Сортувальна».

На виконання листа начальника митного посту «Залізничний» від 18.08.2016 №07-70-61/34/2119, вагон № 96393145 було направлено на станцію Чоп для здійснення його вивантаження та митного огляду.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що під час здійснення працівниками Закарпатської митниці митного оформлення вантажу, що перевозився у вагоні № 96393145, залізниця на виконання заявок та листів Закарпатської митниці здійснювала його переміщення зі ст. Батьово на ст. Чоп для митного догляду. Також залізниця здійснювала зважування вантажу, що переміщувався в цьому вагоні та вивантаження/завантаження вантажу у вагон № 96393145.

Як вбачається із матеріалів справи, по факту затримки вагонів з метою проведення митного огляду, працівниками залізниці було складено акти загальної форми № 10940 від 18.05.2016р., №673 від 14.06.2016р., №581 від 18.08.2016р., №4639 від 18.08.2016р., №187 від 19.08.2016р., № 204 від 01.09.2016р., №4924 від 30.08.2018, №4934 від 23.10.2018р.(том І а.с. 18-25).

За результатами огляду вантажу в цьому вагоні, інспекторами митниці складено акти про проведення огляду (переогляду) товарів від 09.06.2016 № 305010505/2016/ЗМК-09029, від 20.08.2016 № 305010002/16/00052 (том І а.с. 31-34).

23.10.2018 на виконання листа ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» від 22.10.2018 №394 (том І а.с. 42), вагон № 96393145 було переадресовано на ст. Старий Самбір.

Загалом вагон № 96393145 простоював на станціях Львівської залізниці з 18.05.2016 до 23.10.2018.

Всього на станціях Батьово та Чоп згідно з актами загальної форми №10940, 581, 187, 4639, 204, 4924, 4934, 673 за затримку вагона залізницею нараховано додаткові платежі в сумі 1 368 779,56 грн.

Розрахунок платежів проведено за ставками Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302 та 2,647.

Нараховані позивачем додаткові платежі в сумі 1 368 779,56грн складаються з: плати за користування вагоном - 830 369,00 грн, плати за маневрову роботу -4 142,30 грн, плати за зберігання вантажу 301 836,70 грн, плати за зважування вантажу - 173,10 грн, плати за участь представника залізниці при зважуванні - 152,40грн, плати за телеграфне повідомлення 244,00 грн, плати за навантажувально-розвантажувальні роботи 1 880,47 грн, плати за перевезення вантажу 1 010,00грн.

Позивач у листопаді 2018 року звертався до відповідача з претензією №НЮ-2602, в якій пропонував відповідачу у добровільному порядку сплатити кошти в сумі 1 368 779,56 грн.

Вищенаведені обставини та несплата відповідачем нарахованих платежів за затримку вагонів стали підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду з вимогою про їх стягнення.

З метою прискорення здійснення митних процедур, удосконалення порядку й умов переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, багажу та вантажобагажу в багажних вагонах, а також для регламентації взаємодії митних органів і залізниць України, спільним наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту та зв`язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 було затверджено Інструкцію про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України.

Пунктами 2.15., 2.16. Інструкції передбачено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під`їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України і Порядком створення зон митного контролю та їх функціонування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1947.

Працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Відповідно до п. 4.10 Інструкції, у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів), щодо яких є потреба проведення митного огляду (переогляду), посадова особа митниці призначення здійснює необхідні митні процедури відповідно до законодавства України.

У разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цієї Інструкції або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис "Пропуск заборонено" і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа "Під митним контролем" цієї посадової особи, і документи повертаються працівникові станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, у якому зазначається час початку й закінчення проведення митного огляду (переогляду) і який підписується особами, що брали участь у проведенні цього огляду (переогляду) (п. 4.11. Інструкції).

Приписами частини 5 ст. 338 Митного кодексу України унормовано, зокрема, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов`язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою ч. 5 ст. 338 МК України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті .

Так, відповідно до положень ч.2 ст.218 МК України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При чому, розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова ВГС України від 11.12.2014 у справі № 908/356/14).

Митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю (ч. 1ст. 220 МК України).

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Як уже зазначалося вище, вагон № 96393145 простоював на станціях Львівської залізниці з 18.05.2016 до 23.10.2018 у зв`язку з митним оглядом, тому ПАТ "Українська залізниця" нарахувало Державному підприємству «Старосамбірське лісомисливське господарство» платежів на загальну суму 1 368 779,56 грн.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що дії відділу митного оформлення №4 (Батєво) митного поста „Залізничний" по відношенню до зупинки вагону відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов`язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

До того ж, дії уповноважених осіб Закарпатської митниці ДФС щодо надання вказівок залізниці по маневруванню вагоном з товаром відповідача з однієї станції на іншу, з метою вчинення дій необхідних для митного контролю, повністю узгоджується з ч. 2 ст. 220 МК України, якою передбачено право здійснення митного огляду товарів поза пунктами пропуску через державний кордон або в місцях, визначених керівником органу доходів і зборів за погодженням з керівниками залізничної станції та органу охорони державного кордону України.

Вказане дозволяє запобігти порушенню розкладу руху поїздів на станції затримання вагонів із товаром та обґрунтовує правомірність дій залізниці по стягненню плати за проведення маневрових робіт, навіть за відсутності складених нею пам`яток форми ГУ-45, оскільки відомості про тривалість виконання залізницею маневрової роботи (початок та кінець даної роботи) відображені в актах загальної форми, які були оформлені протягом всього часу затримки рухомого складу вагонів відповідача.

Таким чином, з огляду на викладене, суд робить висновок, що стягнення коштів за користування вагонами, зберігання вантажу, виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України у своїх постановах від 01 березня 2017 року у справі № 907/501/16, від 29 травня 2017 року у справі № 924/1178/16.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У свою чергу, майнова відповідальність перевізників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, може наступати за обставин, які засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 129 Статуту залізниць України).

Як встановлено судом першої інстанції в процесі розгляду справи, на підставі актів загальної форми ГУ-23 та ГУ-78 (том І а.с.18-25), які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, як це передбачено п. 10 Правил користування вагонами і контейнерами та п. 9 Правил зберігання вантажів, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагону відповідача№96393145. Вищевказані нарахування також внесено до накладної №545780

Пунктами 2, 5 ст. 306 ГК України передбачено, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

За положенням пункту 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Оскільки, як встановлено судом, перевезення вантажу залізничними вагонами, за затримку яких позивач нарахував відповідачу відповідні платежі, є міжнародним залізничним перевезенням, на правовідносини сторін поширюється дія положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення з урахуванням змін і доповнень, які набрали чинності для України 01.07.2015 (далі - УМВС, Угода), до якої Україна приєдналась 05.06.1992, та якою встановлено єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Наведені висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2019 у справі №924/320/17.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Параграфом 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) о перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Наведені висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.08.2019 у справі №906/170/18.

Згідно §1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов`язком відправника або одержувача вантажу.

В той же час, у § 2 ст. 31 СМГС конкретизовано положення § 1 та визначено, що якщо відправник чи отримувач покладають виконання своїх зобов`язань визначених § 1 на третю особу, то ця особа повинна бути вказана відправником у накладній в якості платника і повинна мати договір з відповідним перевізником.

Як вбачається із матеріалів справи, вагон №96393145, за простій якого позивач нарахував відповідачу додаткові платежі в сумі 1 368 779,56грн., був наданий відповідачу ТОВ «Метрудтранс» на виконання умов договору про надання послуг з організації перевезень вантажів №МРТ-17 від 27 лютого 2015 року.

Відповідно до п.1.1 даного договору, виконавець зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов`язаних із організацією перевезень вантажів , вартість яких визначається в протоколі погодження договірної ціни.

Згідно протоколу погодження договірної ціни, вартість послуг з організації перевезення вантажів клієнта у вагонах згідно із наданими заявками по кожному вагону включає в себе також вартість додаткових зборів, пов`язаних із перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених збірником тарифів.

Як вбачається із матеріалів справи, ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» здійснило оплату за перевезення на адресу ТОВ «Метрудтранс», що підтверджується самим договором, накладною СМГС №545780, Актом надання послуг №616 від 31 травня 2016 року з додатком. Зокрема за послуги з перевезення надані безпосередньо вагоном №96393145, відповідачем були перераховані кошти в сумі 5 502,80грн.

Суд звертає увагу на те, що при заповненні накладної СМГС №545780 відповідачем відповідно до умов договору, зокрема пункту 2.2.9 та правил заповнення накладних вказано код платника по вказаному перевезенні, отриманий від ТОВ «Метрудтранс» - 9321661, про що внесені дані у графи 3 та 111 накладної.

Платником по вказаній накладній виступає ТОВ «Метрудтранс», про що вказано в накладній ЦИМ/СМГС в графі 111 та графі 3 - «Платник по УЗ» - 9321661.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, ТОВ «Метрудтранс» не заперечило, що код платника 9321661 належиить саме йому.

Станом на травень 2016 року, відповідач мав код платника - 7382016, отриманий в грудні 2015 року згідно договору №Л/ДН-1/15/42/ДНМ/орг/п від 09 грудня 2015 року, що підтверджується долученим до справи договором.

З огляду на викладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що всі додаткові витрати залізниці повинні стягуватися з платника (ТОВ «Метрудтранс»), а не з відправників вантажів, яким виступає відповідач.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано підставності для стягнення з Державного підприємства Старосамбірське лісомисливське господарство додаткових платежів за простій вагона.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 30 797,53грн.

ДП «Старосамбірське лісомисливське господарство» подано заяву б/н від 09.09.2019 про стягнення судових витрат з скаржника, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00грн. та докази у підтвердження наданих послуг та понесених адвокатом витрат

Позивач письмових заперечень щодо поданого клопотання суду не надав, представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зважаючи на наведене, подані заявником докази в обгрунтування понесених витрат, а саме: договір про надання професійної правничої допомоги №19/06/19 від 20.06.2019, платіжне доручення №64 від 19.07.2019, акт здачі-приймання наданої правової допомоги №1 від 09.09.2019, колегія суддів вважає за можливе задоволити заяву Державного підриємства «Старосамбірське лісомисливське господарство» та стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця від імені якого діє Регіональна філія Львівська залізниця АТ Укрзалізниця (03680, м.Київ,бвул. Тверська,5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Державного підприємства «Старосамбірське лісомисливське господарство» (82000, Львівська область, м.Старий Самбір, вул. Дрогобицька,2, ідентифікаційний код 00992421) підтверджену суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн.

Керуючись ст.ст.129, 269,270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України ,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2019 у справі №914/2413/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця», м. Львів №НЮ-1152 від 24.05.2019 без задоволення.

Судові витрати за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця від імені якого діє Регіональна філія Львівська залізниця АТ Укрзалізниця (03680, м.Київ,бвул. Тверська,5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Державного підприємства «Старосамбірське лісомисливське господарство» (82000, Львівська область, м.Старий Самбір, вул. Дрогобицька,2, ідентифікаційний код 00992421) підтверджену суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн.

Місцевому господарському суду видати наказ.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.09.2019.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.