ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.10.2019 р. Справа№ 914/1664/18

Суддя Березяк Н.Є. розглянувши заяву про забезпечення позову (скарги) : державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль Львівської області,
на дії (бездіяльність):Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України
про:- визнання неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Назаровець А.Т., а саме, щодо винесення Постанови про арешт майна боржника від 04.09.2019 року при виконанні виконавчого провадження ВП №59949303 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля»; - визнання недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. про арешт майна боржника від 04.09.2019р. винесену при виконанні виконавчого провадження ВП №59949303 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля»; - зобов`язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. усунути порушення - зняти арешту з усього рухомого і нерухомого майна ДП «Львіввугілля» накладеного при виконанні виконавчого провадження ВП №59949303
у справі за позовом: №914/1664/18 державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Вишгород Київської області,
до відповідача:державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль Львівської області,
про: стягнення 711674973,42 грн. (з яких: 589193554,09 грн. заборгованість, 23275,93 грн. пеня, 24174360,48 грн. три проценти річних та 98074482,92 грн. інфляційні втрати).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області від державного підприємства «Львіввугілля» надійшла скарга на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Назаровець А.Т., в якій скаржник просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Назаровець А.Т., а саме, щодо винесення Постанови про арешт майна боржника від 04.09.2019 року при виконанні виконавчого провадження ВП №59949303 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля»; визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. про арешт майна боржника від 04.09.2019р. винесену при виконанні виконавчого провадження ВП №59949303 боржником по якому є Державне підприємство «Львіввугілля»; зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. усунути порушення - зняти арешту з усього рухомого і нерухомого майна ДП «Львіввугілля» накладеного при виконанні виконавчого провадження ВП №59949303.

Разом із скаргою Державним підприємством «Львіввугілля» подано заяву про забезпечення позову в порядку ст.136,137 ГПК України, в якій просить у порядку розгляду скарги зупинити дію Постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Назаровець А.Т. про арешт майна боржника від 04.09.2019 року при виконанні виконавчого провадження ВП №59949303 винесену при примусовому виконанні наказу Господарського суду Львівської області №914/1664/18.

Розглянувши заяву ДП «Львіввугілля» про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч.1 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Разом із тим ст. 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі змістом чинного ГПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VI Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Положеннями розділу VI ГПК України не передбачено право учасників виконавчого провадження звертатись до суду із заявою про забезпечення позову (скарги), як і не передбачено право суду зупиняти виконавче провадження чи зупиняти дію Постанови державного виконавця.

Так, Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. ст. 339-343 ГПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення дії Постанови державного виконавця, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Відповідно до ч.6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Державного підприємства «Львіввугілля» про забезпечення позову (вх.№2666/19 від 02.10.2019) відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття та підлягає оскарженню до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 03.10.2019.

Суддя Березяк Н.Є.