РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2019Справа № 910/8590/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/8590/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59)

До Департамента патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3)

Про стягнення 18 303, 87 грн

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (далі - позивач; Постачальник), звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач; Споживач) про стягнення 18 303, 87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за угодою про постачання природного газу, зокрема порушення обов`язку щодо оплати за надані послуги, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 303, 87 грн (18 113, 06 грн - сума основного боргу, 64, 02 грн - 3% річних, 126, 79 грн - інфляційні витрати).

09.07.2019 суд відкрив провадження у справі, з огляду на малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, ціну позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, без проведення судового засідання та виклику сторін, запропоновано сторонам надати докази по справі та повідомлено, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 09.08.2019.

12.08.2019 через відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та просив прийняти відзив до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що договір № 41GBKhz674-18 від 02.05.2018, на яке міститься посилання в акті, до позовної заяви не додано. Відповідач зазначає, що між сторонами не існує жодного договору, а тому поставка газу в кількості 1,446 тис. м. куб. на загальну суму 18113,06 грн за березень 2019 року не підтверджена належними доказами та даний факт не відповідає дійсності.

27.08.2019 від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив та долучення до матеріалів справи відповіді на відзив, відповідно до якого позивач зазначає, що він є гарантованим постачальником газу відповідно до Закону України "Про ринок природного газу", то без укладення договору на 2019 рік, позивач здійснював постачання газу відповідачеві в бездоговірному порядку, обсяг розподіленого газу відповідачеві підтверджується реєстром обсягу розподіленого природного газу споживачам ТОВ "Харківгаззбут" за березень 2019 року, підписний між позивачем та ПАТ "Харківмісьгаз", як оператором газорозподільної системи.

Суд зазначає, що відзив містить не читабельну копію згрупованих відправлень з відміткою пошти про направлення відзиву позивачеві у даній справі, разом з тим, позивач має 15 днів для направлення відповіді на відзив з моменту отримання відзиву. З огляду на те, що відзив на адресу суду від відповідача у справі надійшов 12.08.2019 року, то суд відраховує, що і відзив позивачу у справі надійшов 12.08.2019 року, а отже подання позивачем відповіді на відзив - 27.08.2019 здійснено з пропущенням процесуальних строків, встановлених ухвалою суду від 09.07.2019 року. Однак, з огляду на клопотання позивача про поновлення процесуальних строків, а також не можливість за наявними матеріалами справи встановити точний час отримання позивачем відзиву, суд, керуючись завданнями та основними засадами господарського судочинства (ст. 2 ГПК України), а також ч. 1 ст. 119 ГПК України - поновлює пропущений позивачем строк подання відповіді на відзив.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи позивач в період з 01.03.2019 по 11.03.2019, поставив відповідачу природній газу кількості 1, 446 тис. м.куб на загальну суму 18 113, 06 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ХОЗ89009148 від 31.08.2018, який проте підписаний тільки з боку позивача, який було направлено на адресу відповідача 19.04.2019, про що свідчать наявні в матеріалах копія поштової квитанції та накладної № 345 з описом вкладення.

Сторони угоду на постачання природного газу оформили шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме в силу загальних приписів цивільного законодавства замість відповіді про прийняття пропозиції укласти договір контрагент може вчинити дії по виконанню зазначених в пропозиції (оферті) умов договору, зокрема, прийняти товар, сплатити відповідні суми тощо. Вчинення таких конклюдентних дій означає згоду на укладання договору. Отже, прийнявши в березні 1, 446 тис. м. куб газу відповідач уклав з позивачем відповідний договір.

19.04.2019 на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про оплату заборгованості за поставлений газ № 61707-Сл-6341-0419 від 17.04.2019 та акти приймання-передачі природного газу підписані з боку позивача № ХОЗ89009148 від 31.03.2019, що підтверджується копіями квитанції та опису вкладення до цінного листа про відправлення відповідного поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Відповідачем його зобов`язання по оплаті за поставлений газ виконані не були.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 18 303, 87 грн, з яких 18 113, 06 грн основного боргу, 64, 02 грн 3% річних та 126, 79 грн інфляційних втрат за період прострочення з 30.04.2019 - 12.06.2019.

Відповідач заперечує проти задоволення позову з підстав відсутності підписаного між сторонами договору постачання природного газу та наявності неточностей в реквізитах споживача газу, зазначених в акті. При цьому, сам факт поставки йому газу позивачем в березні 2019 року та його споживання, відповідач не заперечує, як такий, однак зазначає про невідповідність, вказаного позивачем об`єму спожитого ним газу, дійсності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а саме договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України, до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, ст. 714 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як встановлено судом позивач здійснив поставку природного газу в період з 01.03.2019 по 11.03.2019 обсягом 1, 466 тис.куб.м. на загальну суму 18 113, 06 грн, про що свідчить акт приймання-передачі природного газу № ХО389009148 від 31.03.2019, який підписаний з боку позивача та направлений на адресу відповідача, проте останнім не підписаний та не повернутий на адресу позивача.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом 3-х робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом 2-х днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

Отже, постачальник природного газу проводить нарахування за послуги з постачання газу на підставі даних, отриманих від споживача та/або оператора ГРМ про об`єм (обсяг) протранспортованого газу.

З матеріалів справи вбачається, що об`єми (обсяги) протранспортованого відповідачу природного газу за спірний період підтверджуються реєстрами обсягу розподіленого природного газу споживачам за березень 2019 року, з яких слідує, що відповідачем, як споживачем природного газу, було спожито поставлений природний газ в березні 2019 року - 1, 446 тис.м.куб.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивач надсилав відповідачу акт приймання-передачі природного газу № ХО389009148 від 31.03.2019, підписаний з його боку. Однак, відповідач всупереч наведеним вище положенням не повернув підписаного примірника оригіналу акту приймання-передачі природного газу, а також не надав мотивованої відмови від підписання зазначеного акту.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога, в якій позивач просив відповідача провести розрахунок з ТОВ "Харківгаз збут", яка отримана відповідачем 23.04.2019 згідно відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором: 345.

Таким чином, приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був сплати заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 18 113, 06 грн у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто до 30.04.2019.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті за поставлений газ складає 18 113, 06 грн.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже відповідач свої зобов`язання по оплаті поставленого газу, у строк визначений ст. 530 Цивільного кодексу України не виконав, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом. Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних у розмірі 64, 02 грн за період прострочення з 30.04.2019 по 12.06.2019 (43 дні), а також інфляційні витрати у розмірі 126, 79 грн за період прострочення з 30.04.2019 по 12.06.2019 (43 дні).

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати за надані послуги по постачанню природного газу, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних та відсотків річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Перевіривши розрахунки 3% річних у сумі 64,02 грн та інфляційних витрат у сумі 126,79 грн, судом встановлено, що вони є арифметично вірними, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 18 303, 87 грн, з яких 18 113, 06 грн основного боргу, 64, 02 грн 3% річних та 126, 79 грн індексу інфляції належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 18 303, 87 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про не укладання договору з позивачем як підставу для відмови у позову, внаслідок прийняття газу відповідачем, та про відсутність факту поставки, оскільки такі доводи спростовані матеріалами справи. Зокрема, відсутність укладеного між сторонами договору в письмовій формі, в формі єдиного документа, не звільняє покупця від оплати фактично поставленого та фактично спожитого газу. Факт надання позивачем відповідачу в заявленому періоді послуг з постачання газу та обсяг газу підтверджується даними оператора ГРМ, а саме реєстром обсягів розподіленого природного газу споживачам ТОВ "Харківгаз Збут" за березень 2019 року.

До того ж, відповідно до п. 20 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 споживач зобов`язується самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу, у випадках, зокрема, відсутності укладеного договору постачання природного газу. Отже, за відсутності договору, відповідач повинен був не примати газ, що поставлявся позивачем.

Щодо невірно зазначеного ідентифікаційного коду відповідача в акті № ХО389009148 від 31.03.2019, суд зазначає, що в акті позивачем зазначений не ідентифікаційний код відповідача, а індивідуальний податковий номер відповідача, як платника ПДВ. Крім того, обставини поставки позивачем відповідачу газу в лютому 2019 року встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 у справі № 910/5909/19, в якій приймали участь ті самі сторони, вказана обставина свідчить про тривалість періоду постачання позивачем відповідачу та про споживання останнім газу без укладання договору.

Будь - яких доказів, які б спростовували доводи позивача щодо спожитого відповідачем обсягу газу в березні 2019 року та/або підтверджували інший обсяг спожитого відповідачем газу, останнім суду не надано. При цьому, як вже зазначав суд вище, сам факт споживання відповідачем газу, поставленого йому в березні 2019 року позивачем, ним не заперечується.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду будь-яких належних доказів, які б спростовували заявлені позивні вимоги і належних та допустимих доказів іншого матеріали справи не містять

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до Департаменту патрульної поліції про стягнення 18 303, 87 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ідентифікаційний код 40108646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59; ідентифікаційний код 39590621) суму основного боргу у розмірі 18 113 (вісімнадцять тисяч сто тринадцять) грн 06 коп., 3% річних у розмірі 64 (шістдесят чотири) грн 02 коп., інфляційних витрат у розмірі 126 (сто двадцять шість) грн 79 коп. та суму судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко