ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р. Справа№ 910/13402/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 12.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3348/19 від 13.05.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019

у справі №910/13402/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Національного банку України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант"

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності

за участю представників учасників справи:

від позивача - Лантух Є.С., довіреність № 18-0014/37686 від 22.07.19

від відповідача 1 - не з`явились

від відповідача 2 - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" документи, отримані згідно з договором від 30.09.2015 № 060 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 14/1-1-1-13 від 12.08.2008.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладаючи оспорюваний Договір цесії відповідач-1 вийшов за межі своїх повноважень та діяв всупереч Положенню про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 №369. Крім того, позивач посилався на те, що фактичне відступлення відчужених за договором відступлення прав було здійснено до їх оплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 (повний текст рішення складено 15.03.2019) позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір №060 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" за кредитним договором №14/1-1-1-143 від 12.08.2008.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" документи, отримані згідно з актом приймання-передачі по договору № 060 від 30.09.2015, а саме оригінал кредитного договору 14/1-1-1-143 від 12.08.2008 з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями; усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передання в управління непроданих активів від 20.11.2013) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника; документи, що пов`язані із виконанням кредитного договору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що вчинення договору відступлення було здійснено з порушенням вимог ст. 1037 Цивільного кодексу України, п. 13.11 Положення № 369 від 28.08.2001 та п. 4.1 договору управління та за відсутності необхідного обсягу прамочностей у відповідача-1 щодо розпорядження таким майном.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант", 12.04.2019 подав апеляційну скаргу б/н від 12.04.2019, просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №910/13402/18 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та звільнити його від сплати судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт стверджує, що судом було встановлено обставини, які не були підставою позовних вимог. Крім того, відповідач-2 зазначає, що позивач не може визначати порядок продажу активів, а лише погоджує той спосіб реалізації, який запропонований управителем. На думку скаржника, оспорюваний правочин не може бути визнаний недійсним, оскільки Національним Банком України згідно Довідки з перевірки діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», якому передано в управління непродані активи Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» за період з 01.11.2014 до 01.07.2016 не було встановлено будь-яких порушень процедури продажу активів. ТОВ "Колекторська компанія "Гарант" вказує на суперечність викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду щодо застосування до спірних правовідносин приписів Глави 10 Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 №369 (далі - Положення № 369). Апелянт також наполягає на відсутності порушених прав позивача.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу №21 від 08.05.2019 (вх. №09.1-04.1/3301/19 від 08.05.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Універсал-Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у справі №910/13402/18 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та відсутністю доказів сплати судового збору

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2019, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №910/13402/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 12.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3348/19 від 13.05.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №910/13402/18. Позивачу та відповідачу-1 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а учасникам справи - заяв, клопотань, пояснень до 03.07.2019. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №910/13402/18.

20.06.2019 від Національного банку України надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, сторона вказує на те, що місцевим господарським судом вірно було встановлено недотримання відповідачем-1 погодженої процедури відчуження активів банку, переданих в управління. Також позивач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції з урахуванням предмету і підстави позову встановлено укладення договору цесії за відсутності відповідного погодження Нацбанку України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 справу призначено до розгляду на 16.09.2019.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 473 та № 481, згідно яких відповідачем-1 отримано процесуальні документи суду 16.07.2019, а відповідачем-2 - 24.07.2019. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даних учасників справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання відповідачів не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, Правлінням Національного банку України винесено постанову "Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 02.12.2009 № 713, згідно з якою з 07.12.2009 відкликано банківську ліцензію Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" та розпочато процедуру ліквідації банку.

20.11.2013 між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Євсієнка І.С. (установник управління за договором), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (управитель за договором, відповідач-1 у справі) та за участю Національного банку України уклали договір про передавання в управління непроданих активів. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований за реєстраційним № 3960 (далі - договір управління).

Положеннями п.п. 1.1, 1.2 договору управління визначено, що установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (активи), а управитель приймає в управління активи і зобов`язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів, перелік яких наведено в додатку 1 до цього договору. Вигодонабувачами за договором є кредитори установника управління, які на дату підписання договору внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління (перелік вигоднабувачів) та розрахунки з якими не проведені. Управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До управителя не переходить право власності на активи. Обмеження права довірчої власності управителя встановлюється цим договором і законодавством України.

В п.п. "б" п. 2.2 договору сторонами узгоджено, що управитель зобов`язується здійснювати належне та ефективне управління активами особисто та виключно в інтересах вигодонабувачів.

Згідно з п. 2.4 договору управління управитель має право володіти, користуватися і розпоряджатися активами відповідно до законодавства України та цього договору; бути процесуальним правонаступником установника управління в справах, однією із сторін (учасників) яких є установник управління, а також правонаступником у виконавчих провадженнях, однією із сторін (учасників) яких є установник управління; має право на отримання винагороди та відшкодування витрат, які виникли в процесі управління активами, за рахунок одержаних від управління цими активами коштів у порядку та розмірах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.5 договору Національний банк України зобов`язується відкрити управителеві накопичувальний рахунок для зарахування коштів, що надходять у результаті управління активами, проведення розрахунків з вигодонабувачами, а також перерахування на поточний рахунок управителя винагороди і відшкодування суми витрат відповідно до цього договору; приймати рішення щодо погодження продажу управителем активів у двотижневий термін з дня надходження до Національного банку України відповідного звернення управителя.

Пунктом 2.6 договору управління визначено, що Національний банк України має право вимагати від управителя будь-яку інформацію, потрібну для здійснення контролю за виконанням умов цього договору; здійснювати контроль за діяльністю управителя щодо проведення процедури управління активами і задоволення вимог вигодонабувачів та з цією метою проводити перевірки його діяльності відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

За змістом п. 3.1 договору управління передавання активів від установника управління управителю здійснюється за актом про приймання-передавання, у якому зазначається назва боржника, вид активу, його балансова вартість, вартість відповідно до виконавчих документів та за результатами незалежної оцінки, якщо така визначалася, перелік документів, які підтверджують право власності на активи, є підставою для стягнення коштів (договори, векселі тощо), свідчать про проведену установником управління претензійно-позовну роботу.

У відповідності до п. 4.1 договору управління продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України.

Згідно з п.п. 9.1, 9.5 договору управління цей договір уважається укладеним з моменту підписання і діє протягом 3 (трьох) років. У разі якщо на дату закінчення дії договору інший управитель Національним банком України не визначений, термін дії договору продовжується до моменту передачі активів новому управителю.

В додатку № 1 до договору управління сторонами було погоджено перелік непроданих активів, що передаються в управління іншій юридичній особі, відповідно до якого визначено передачу управителю прав кредитора за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87 731 589,17 грн. (в т.ч. за кредитним договором № 14/1-1-143 від 12.08.2008, що був укладений між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лен Ойл").

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" з листом № 06/06-2014 від 06.06.2014 звернувся до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду задля отримання попереднього погодження на продаж активів. У своєму листі відповідач-1 просив надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління шляхом їх самостійного продажу третім особам, за ціною не нижчою ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитним договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" станом на 14.05.2014.

Листом від 01.07.2014 № 55-013/34115 позивач повідомив відповідача-1 про те, що продаж активів банку, зокрема майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення № 369, у зв`язку з чим повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження порядку продажу активів банку, наданий листом від 06.06.2014 №06/06-2014.

Листом від 18.07.2014 № 18/07-2014 відповідач-1 звернувся до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду для отримання попереднього погодження на продаж активів, у якому звертав увагу на те, що визначений приписами главою 10 розділу VI Положення № 369 порядок продажу активів встановлює відповідні вимоги до їх продажу ліквідатором, а не управителем, у зв`язку з чим повторно просив надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління шляхом їх самостійного продажу третім особам, за ціною не нижчою ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитним договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" станом на 14.05.2014.

Листом № 55-012/46775 від 22.08.2014 Національний банк України повідомив відповідача-1 про те, що для погодження Комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем відчуження майна активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" управителю необхідно подати до Національного банку України документи відповідно до вимог глави 10 розділу VI Положення № 369, у зв`язку з чим вдруге повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження відчуження майна.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" з листом № 10/825-Д від 13.11.2014 звернулось до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України для отримання погодження порядку продажу переданих в управління Товариству з обмеженою відповідальністю "Дельта М" майнових прав, боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами (переданого в управління кредитного портфелю Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку") у кількості 88 одиниць, до якого було додано висновок управителя про порядок, склад, умови та строки продажу; інформацію про майно (активи), яке пропонується для продажу; звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 88 одиниць; рецензію на звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 88 одиниць.

27.01.2015 відповідач-1 звернувся до позивача з заявою щодо уточнення кількості активів та погодження способу продажу активів, відповідно до якої враховуючи погашення за час погодження заборгованості за кредитними договорами № 11/02-08-КА від 25.01.2008 та №14/1-1-105 від 02.07.2008 на підставі п. 4.1 договору управління просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 2 802 119,00 грн. (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 483,30 грн. (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати Управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеного оцінювачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" станом на 31.03.2015, було визначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки - майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 86 одиниць, без урахування ПДВ, станом на 31.03.2015 становить 1 961 476,00 грн.

29.04.2015 відповідач-1 звернувся до позивача із заявою від 28.04.2015 щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв`язку із проведенням нової оцінки, відповідно до якої враховуючи сплив терміну дії попередньої оцінки та отриманням нового висновку на підставі п. 4.1 договору управління просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 476,00 грн. (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 373 033,20 грн. (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати Управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною актива визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015).

25.05.2015 Комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України прийнято рішення № 255 "Про відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку". Згідно з цим рішенням позивачем було надано погодження на відчуження майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 на загальну суму 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015, шляхом, проведення аукціону. Умовами погодження передбачалося, що у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управитель здійснює безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону. Поряд з цим, управителю було відмовлено у погоджені відчуження майнових прав за кредитними договорами (ОСОБА_10 договір від 05.12.2006 № 27/10-7211; ОСОБА_1 договір від 15.12.2003 № 27/10-7101; ОСОБА_12 договір від 01.11.2007 № 27/10-912П та договір від 25.12.2007 № 27/10-930А; ОСОБА_3 договір від 29.12.2006 № 27/10-746А; ОСОБА_4 договір від 31.07.2008 № 27/10-997П; ОСОБА_5 договір від 20.12.2005 №11/02-814-КІ; ОСОБА_11 договір від 22.06.2007 № 11/03-28; ОСОБА_8 договір від 12.03.2007 №20/Б.в.; ОСОБА_9 договір від 14.12.2006 №14/10-191.

10.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (замовник за договором) та Українською універсальною товарною біржею (виконавець за договором) було укладено договір-доручення № 100 на проведення аукціону, за умовами якого сторони зобов`язалися здійснити ділове співробітництво з використанням організаційно-правових механізмів аукціонних торгів з метою створення умов для забезпечення ефективності аукціонних торгів по продажу майна, що належить Акціонерному банку "Банк регіонального розвитку", а саме: лот №1 - майнові права на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 76 одиниць, з початковою ціною продажу у розмірі 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ).

В газеті "Голос України", випуск за 13.06.2015 № 104 (6108) та в газеті "Експрес об`ява", випуск за 12.06.2015 № 22 (5079) опубліковані оголошення щодо проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 639 013,00 грн.

30.06.2015 Українською універсальною товарною біржею було складено протокол №1 про хід аукціонних торгів, які не відбулися у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

В газеті "Голос України", випуск за 03.07.2015 № 117 (6121) та в газеті "Експрес об`ява", випуск за 03.07.2015 № 25 (5082) опубліковано оголошення щодо проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 147 309,10 грн.

20.07.2015 Українською універсальною товарною біржею було складено протокол №1 про хід аукціонних торгів, які не відбулися через відсутність заяв про участь в аукціонних торгах.

30.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (управитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" в якості нового кредитора було укладено договір № 060 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 14/1-1-143 від 12.08.2008 (далі - договір відступлення), за умовами якого управитель передає права кредитора шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор приймає всі права вимоги і стає новим кредитором за кредитним договором № 14/1-1-143 від 12.08.2008, що був укладений між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Лен Ойл" (позичальник).

Відповідно до п.п. 1.1.1 п. 1.1 договору відступлення одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором управитель (банк) відступає, а новий кредитор набуває усі права сторони договору та стає за кредитним договором № 14/1-1-143 від 12.08.2008, що був укладений між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" в якості кредитора з Товариством з обмеженою відповідальністю Лен Ойл" як позичальником, за яким кредитор відкрив позичальнику кредитну лінію та надав грошові кошти в сумі 14 000 000,00 грн.

В п.п. 1.2.1 п. 1.2, п. 1.3 договору відступлення встановлено, що на день укладення даного договору розмір зобов`язань позичальника за кредитним договором складає 33 901 137,43 грн. За цим договором новий кредитор одержує право замість банку (управителя) вимагати від позичальника виконання всіх зобов`язань за кредитним договором, в тому числі, але не виключно: з повернення суми кредиту в повному обсязі; зі сплати процентів в розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором; зі сплати комісії у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором; зі сплати неустойки (штрафів, пені) у випадках, розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором, а також виконання позичальником будь-яких інших зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з п. 1.6 зазначеного договору відступлення права вимоги за кредитним договором № 14/1-1-143 від 12.07.2008 (отриманого управителем на підставі договору про передавання в управління непроданих активів, укладеного 20.11.2013 між банком, управителем та Національним банком України) здійснюється на платній основі за ціною 100,00 грн. Після підписання цього договору новий кредитор на протязі одного місяця перераховує управителю грошові кошти в сумі 100,00 грн. на накопичувальний рахунок № НОМЕР_1 в Головному управління НБУ, МФО 321024 з посиланням в призначенні платежу на реквізити цього договору. Право вимоги до позичальника за кредитним договором виникає у нового кредитора одразу після укладення даного договору.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання договору про відступлення права вимоги (цесії) відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв документи по кредитному договору № 14-1-1/143 від 12.08.2008, укладеному між Акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лен Ойл", а саме: усі документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передання в управління непроданих активів від 20.11.2013) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника; документи, що пов`язані із виконанням кредитного договору. Факт приймання-передачі оформлено відповідним актом приймання-передачі від 30.09.2015.

Звертаючись з позовом у даній справі, Національний банк України з посиланням на приписи ст. ст. 203, 216 ЦК України просить визнати недійсним договір цесії, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант", як такий що суперечить приписам чинного законодавства України, зокрема, відповідачем-1 не було дотримано Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 №369 (далі - Положення № 369) та умов Договору управління. Як на підставу недійсності оскаржуваного правочину позивачем зазначається про те, що відчуження спірного активу згідно договору відступлення було здійснено за відсутністю погодження Національного банку України, а також фактичне відступлення відчужених за договором відступлення прав було здійснено до їх оплати.

Таким чином, причиною виникнення даного судового спору стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним договору від 30.09.2015 № 060 про відступлення права вимоги та застосування наслідків його недійсності.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 215 та 216 ЦК України встановлено підстави та наслідки недійсності правочинів. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з статтею 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Договір відступлення права вимоги за своєю правовою природою є різновидом договору купівлі-продажу, а відтак, як підставно зауважено місцевим господарським судом, особа, яка виступає продавцем за таким договором, має мати необхідний для цього обсяг правоздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 1029 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до Глави 13 Положення № 369:

- ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону про банки (пункт 13.1);

- за результатами конкурсу між банком, Національним банком і управителем укладається тристоронній договір. Договір про передавання в управління непроданих активів від імені Національного банку підписує уповноважена посадова особа Національного банку. Договір набирає чинності з дати його підписання (пункт 13.9);

- управитель відповідно до укладеного тристороннього договору: відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку; набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку; управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку; задовольняє вимоги кредиторів банку (пункт 13.11).

Згідно з ч. 5 ст. 1033 ЦК України, управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з укладенням договору управління майном (майновими правами) та переданням такого майна управителю відповідна особа набуває статусу фактичного тимчасового власника такого майна для досягнення мети укладення відповідного правочину управління, однак з обмеженими договором та законом, повноваженнями щодо володіння та розпорядження ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1037 ЦК України управитель управляє майном відповідно до умов договору. Управитель може відчужувати майно, передане в управління, укладати щодо нього договір застави лише за згодою установника управління.

Як встановлено місцевим господарським судом пунктом 4.1 Договору управління передбачено, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з укладенням Договору управління ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» не набуло безумовних прав власності щодо спірних активів АБ «Банк регіонального розвитку», а укладення договорів відступлення прав вимоги мало вчинятися виключно на умовах, погоджених з НБУ.

За юридичною суттю погодження - це вирішення питання відповідно до своєї компетенції уповноваженим суб`єктом. Твердження скаржника щодо можливості здійснення управління активами банку на власний розсуд управителем спростовується умовами договору, оскільки «власний розсуд» управителя обмежений погодженням з НБУ дій щодо реалізації активів. Апеляційний суд частково погоджується з доводами скаржника, що управитель самостійно здійснює вибір, способу, порядок продажу активів. Управитель є незалежним суб`єктом, який самостійно здійснює управління майном, яке йому передане в управління, має право здійснювати вибір способу , порядок продажу майна, переданого в управління. Проте обраний управителем спосіб та порядок продажу (відчуження активів мають в обов`язковому порядку бути погоджені з НБУ.

Істотною умовою для погодження відчуження активу є визначення його ціни продажу. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» зверталося до НБУ з листами щодо надання погодження на продаж активів за певною ціною та у визначених обсягах, і НБУ було надано погодження, оформлене рішенням НБУ № 255 відповідно до якого погоджено ТОВ «Дельта М» продаж майна на певних умовах, а саме шляхом продажу майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць одним лотом на аукціоні за ціною не нижчою ніж1.639.013 грн (без урахування ПДВ) та, виключно випадку якщо такий аукціон не відбудеться - шляхом безпосереднього продажу майна фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону, при цьому позивачем не було надано (погоджено) можливості як зміни визначеної у рішенні ціни продажу спірного майна шляхом уцінки спірних активів на 30% від ринкової ціни, так і продажу майнових прав за кожним кредитним договором окремо.

За таких обставин місцевий господарський суд обґрунтовано, посилаючись на ст.1037 ЦК України, п.13.11.Положення № 369 та п.4.1 Договору управління, дійшов висновку про те, що правомочності ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» щодо продажу наданих йому в управління активів (майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць, у тому числі й за спірним кредитним договором) були обмежені погодженням НБУ №255 ціною, порядком та умовами, відповідно, управитель був позбавлений будь-якої можливості вчиняти їх реалізацію (відчуження) за ціною нижче визначеної оцінювачем у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АТ «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015, та шляхом продажу окремо по кожному кредитному договору. Отже, вчинення ТОВ «Дельта М» відчуження прав за кредитним договором окремо та за нижчою ціною ніж визначено у звіті від 31.03.2015 є перевищенням повноважень управителя за договором, а відтак свідчить про недодержання при укладені договору відступлення прав встановлених ст.203 ЦК України вимог, що є підставою для визнання такого договору недійсним в силу приписів ст.215 ЦК України. Аналогічні правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 910/13317/18 та Постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 910/13412/18.

В частині аргументів апелянта щодо суперечності висновків суду про застосування до спірних правовідносин Глави 10 Положення № 369 від 28.08.2001 судова колегія визнає їх слушними, однак, вони не спростовують правильність встановлених судом обставин щодо наявності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з мотивів невідповідності його вимогам чинного законодавства.

Крім того, місцевим господарським судом вірно було встановлено, що згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Консалтинг" станом на 31.03.2015, визначення ринкової вартості майнових прав за кредитним договором № 14/1-1-143 від 12.08.2008 для їх відчуження здійснювалося виходячи із того, що сума заборгованості за кредитом становила 13 817 580,14 грн., у той час, як в п. 1.2.1 договору відступлення було визначено, що розмір заборгованості за таким кредитним договором на день укладення такого договору (30.09.2015) становить 33 901 137,43 грн.

Тобто, укладаючи договір щодо відчуження майнових прав за кредитним договором № 14/1-1-143 від 12.08.2008 відповідач-1 визначав вартість такого активу виходячи із того, що розмір вимоги за ним становить 13 817 580,14 грн., відшкодовує такі активи за 100,00 грн., тоді як в тексті договору про відступлення права вимоги №060 від 30.09.2015 мова йде про заборгованість, яка є у двічі більшою від вказаною суб`єктом оціночної діяльності (33 901 137,43 грн).

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Отже, враховуючи встановлену місцевим господарським судом недійсність договору відступлення права вимоги, судова колегія вважає відсутнім правових підстав для володіння ТОВ "Колекторська компанія "Гарант" переданих йому за договором цесії документів на підтвердження спірних майнових прав згідно Акту приймання-передачі до Договору № 060 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №14/1-1-143 від 12.08.2007, а відтак місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов в частині вимог про застосування наслідків недійсності правочину.

Щодо посилань скаржника на відсутність порушених прав позивача внаслідок укладення оспорюваного правочину, то як правильно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку звернення позивача з позовом до суду обумовлено порушенням права позивача як вигодонабувача за Договором управління та порушенням прав особи, уповноваженої на здійснення контролю за діяльністю управителя, до повноваження якої приписами Глави 14 Положення № 369 та Розділу 7 Договору управління віднесено право застосування заходів відповідальності до управителя за неналежне виконання покладених на нього таким договором обов`язків.

Аргументи апеляційної скарги щодо незастсування позивачем до управителя відповідальності за збитки, завдані вигодонабувачам внаслідок неефективного управління активами не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки обрання того чи іншого способу захисту порушених прав позивача чинним законодавством надано особі, яка вважає порушеними свої законні інтереси та права.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що висновки встановлені в Довідці з перевірки діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», якому передано в управління непродані активи Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» за період з 01.11.2014 до 01.07.2016, в силу приписів ст. 75 ГПК України, не мають для суду преюдиційного значення, а тому обставини наявності або відсутності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним підлягає встановленню в рамках розгляду спору у даній справі.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення місцевим господарським судом норм процесуального права визнаються судовою колегією неспроможними, оскільки судом в межах предмету і підстави позову розглянуто спір у даній справі та правомірно встановлено невідповідність оспорюваного правочину приписам ст. 1037 ЦК України, п. 13.11 Положення № 369 від 28.08.2001 та умовам п. 4.1 Договору управління з огляду на відсутність погодження Національного Банку України на відчуження активів окремо по кожному кредитному договору.

Таким чином, аргументи, викладені в апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, колегією суддів визнаються непереконливими, позаяк вони отримали законну та обґрунтовану оцінку під час розгляду справи в суді першої інстанції та вмотивовано були відхилені в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі № 910/13402/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача-2 у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №910/13402/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №910/13402/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №910/13402/18.

4. Справу №910/13402/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 26.09.2019