ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 жовтня 2019 р. Справа № 903/621/19

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/621/19 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до фізичної особи-підприємця Капауз Христини Русланівни про стягнення 4766,33 грн.,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях звернулося в суд з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Капауз Христини Русланівни про стягнення 4516,66 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1271 від 01.02.2019.

Ухвалою суду від 15.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 20.08.2019 зобов'язано позивача подати до 29.08.2019 наступні документи:

- передавальні акти Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, які підтверджують перехід прав та обов'язків при реорганізації, зокрема щодо спірних правовідносин;

- розподільчий баланс Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях;

- деталізований розрахунок основної заборгованості, в якому чітко виокремити розмір орендної плати по кожному місяцю окремо із зазначенням базового розміру орендної плати (вказати походження) коригованого на індекс інфляції (вказавши відповідний індекс) за конкретний період (місяць).

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 09.09.2019 та 16.09.2019 подало наступні документи:

1. На вимогу ухвали суду від 20.08.2019 представник позивача подав заяву, в якій вказав, що Наказом Фонду державного майна України від 06.03.2019 № 232 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" постановлено утворити Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м.Львові, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

Зазначеним наказом також визначено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є правонаступником майна, прав та обов'язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

Вказав, що у зв'язку з тим, що Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області ще перебуває у стані припинення, то розподільчий баланс відсутній. Додатково долучив до матеріалів справи копію балансу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232, копію балансу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області станом на 01.07.2019, копію звіту про фінансові результати Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області за перше півріччя 2019, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, копію наказу Фонду державного майна України від 16.08.2019 №343.

2. Заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в сумі 4382,24 грн., пеню в сумі 384,09 грн.

Судом прийнято заяву про збільшення позовних вимог та долучено до матеріалів справи.

Ухвали суду від 15.08.2019, яка були направлена за належною адресою відповідача повернута 22.08.2019 об'єктом поштового зв'язку з позначкою "адресат відсутній".

Пунктом 3.9.1постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 роз'яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Крім цього, судом враховано, що у відповідності до частини другої статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на викладене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися з ухвалою Господарського суду Волинської області від 20.08.2019 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов'язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області (орендодавцем) та Фізичною особою - підприємцем Капауз Христиною Русланівною (орендарем) укладено Договір оренди державного нерухомого майна, що належить до державної власності № 1271 (а.с.9-12).

Пунктом 1.1 договору сторони передбачили, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частину адміністративної будівлі площею 26,7 кв.м, що знаходиться за адресою: 43016, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Драгоманова, 23 та обліковуються на балансі Адміністрації Державного історико-культурного заповідника у м.Луцьку.

Згідно з пунктом 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами) і становить без ПДВ 1468,45 грн. за базовий місяць оренди (грудень 2018 року).

В пункті 3.3 Договору оренди зазначено, що Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно п. 3.6 Договору орендна плата перераховується Орендарем щомісячно в термін не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним і спрямовується 70 відсотків від суми орендної плати до державного бюджету, а 30 відсотків від суми орендної плати на рахунок Балансоутримувача.

Згідно п. 10.9 Договору, Орендодавець має право відмовитися від Договору і вимагати повернення Майна, якщо орендар не вносить плату за користування Майном протягом трьох місяців підряд. У разі відмови Орендодавця від Договору, оренди Договір є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від Договору.

Пунктами 10.10, 10.11, 10.12 Договору сторони передбачили, що у разі припинення дії Договору, майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу по акту приймання-передавання за погодженням з Орендодавцем. Обов'язок по складанню акту приймання-передавання покладається на Орендаря.

Згідно з п.10.14 Договору, якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування Майном за час прострочення.

Об'єкт оренди було передано орендарю по акту приймання-передавання від 01.02.2019 (а.с.13).

В порушення вимог Договору оренди та чинного законодавства України, орендар - ФОП Капауз Х.Р. не виконала належним чином свої договірні зобов'язання щодо сплати орендної плати до державного бюджету України.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 30.05.2019 надіслало ФОП Капауз Х.Р. претензію (вих. № 11-06-18), якою вимагало протягом п'ятнадцяти днів з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість по орендній платі в сумі 2109,46 грн., 59,91 грн. - пеню (а.с.14). Проте, всупереч зазначеним вимогам, заборгованість орендарем погашена не була.

Відповідно до п.10.9 договору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях надіслало 21.06.2019 відповідачу повідомлення про відмову від договору, яке ФОП Капауз Х.Р. отримала 04.07.2019, що підписом Капауз Х.Р. (а.с.15).

Майно, яке було предметом Договору оренди повернуто орендарем Балансоутримувачу 04.07.2019, що підтверджується актом приймання-передавання орендованого майна (а.с.16).

У зв'язку з тим, що орендар і надалі не оплачував заборгованість по орендній платі, пені та неустойці, 26.07.2019 позивач направив відповідачу претензію (а.с.17).

Однак, заборгованість перед державним бюджетом України сплачена не була.

Відповідно до умов договору та заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в сумі 4382,44 грн., пеню в сумі 384,09 грн.

Оцінивши всі встановлені обставини справи в їх сукупності згідно поданих до справи доказів, господарський суд вбачає за необхідне зазначити таке.

Наказом Фонду державного майна України від 06.03.2019 № 232 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття РВ ФДМУ по Львівській області, РВ ФДМУ по Закарпатській області, РВ ФДМУ по Волинській області.

Зазначеним наказом також визначено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є правонаступником майна, прав та обов'язків РВ ФДМУ по Львівській області, РВ ФДМУ по Закарпатській області, РВ ФДМУ по Волинській області.

Разом з тим, наказом Фонду державного майна України від 15.05.2019 №459, визначено, що днем початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є 15.05.2019.

За приписами ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Таким чином, виходячи зі змісту наведеної вище норми, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні відповідно до ст. 512 і 520 ЦК України. Процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Згідно ч.4 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, такі відомості щодо юридичної особи: дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа та дані про юридичних осіб - правонаступників.

Частиною 1 ст. 56 ГК України передбачено, що суб'єкт господарювання (господарська організація) може бути утворений за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб, шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

За загальним правилом, правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні, його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Правонаступництво для юридичних осіб може наставати в разі їх припинення з правонаступництвом. Припинення юридичної особи з правонаступництвом, тобто реорганізація юридичної особи, може проводитися у формі злиття, приєднання, поділу або перетворення.

Водночас, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі (у тому числі на стадії виконання судового рішення) необхідною умовою є наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Згідно ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ст.107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області не внесено, зазначено статус юридичної особи - в стані припинення.

Момент правонаступництва має вирішуватися з моменту передання майна, прав та обов'язків від правопопередника до правонаступника. У вирішенні питань, пов'язаних з правонаступництвом слід здійснювати аналіз документів, що стосуються переходу прав і обов'язків на майно (майнові права) (постанова Верховного суду від 31.05.2018 у справі №910/1879/17, від 13.08.2018 у справі №910/25268/15, від 14.08.2019 у справі №910/17846/14).

Таким чином, при реорганізації (злитті) юридичних осіб, перехід прав та обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акту, в якому про це має бути чітко зазначено (постанова Верховного суду від 20.09.2018 по справі №910/7086/17).

Водночас, як слідує з матеріалів справи та письмових пояснень представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, оскільки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області ще перебуває у стані припинення, то розподільчий баланс та передавальний акт відсутній.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях передчасно звернулося до суду із позовом, оскільки процес реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області ще не завершений.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє в задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.129 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до фізичної особи-підприємця Капауз Христини Русланівни про стягнення 4766,33 грн. відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар