ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа№ 911/2646/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №04-09/397 від 12.04.2019 (вх. №09.1-04.2/3208/19 від 22.04.2019) Бучанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019

у справі №911/2646/18 (суддя - Лилак Т.Д.)

за позовом Бучанської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан»

про стягнення 3 554 325,18 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Бєляков М.С., довіреність №04-09/763 від 24.07.2019

від відповідача: не з'явились,

в с т а н о в и в:

Бучанська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан» про стягнення 3 554 325,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча №174 від 29.12.2016 в частині перерахування коштів до спеціального фонду міста Буча.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.03.2019 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач листом за №191 від 28.12.2016 повідомив позивача про намір у майбутньому зменшити розмір пайової участі у зв'язку з технічним переоснащенням каналізації насосної станції, та встановивши, що відповідач перебуває в процесі виконання ТУ №20 від 06.06.2016, посилаючись на приписи ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 5.4. Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради № 609-23-УІ від 29.03.2012, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Бучанська міська рада, 12.04.2019 подав апеляційну скаргу №04-09/397 від 12.04.2019 (вх. №09.1-04.2/3208/19 від 22.04.2019), в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у справі №911/2646/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт вказує на те, що судом помилково взято до уваги наявність у відповідача технічних умов №20 від 06.06.2014, оскільки вони видані на інший об'єкт будівництва, ніж об'єкт, зазначений у договорі пайової участі №174 від 29.12.2016. Також, скаржник посилається на п. 5.5. Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча та зазначає, що сума пайової участі може бути зменшена виключно за рішенням Бучанської міської ради, на суму документально підтверджених витрат, натомість відповідачем вказаних умов не було дотримано.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №04-09/397 від 12.04.2019 (вх. №09.1-04.2/3208/19 від 22.04.2019) Бучанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у справі №911/2646/18. Відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи встановлено процесуальний строк для надання заяв, клопотань пояснень.

20.05.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що зменшення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у разі будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки на суму кошторисної вартості таких мереж передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». При цьому вказаний закон не ставить в залежність можливість зменшення розміру пайової участі від пов'язаності та належності технічних умов з договором про пайову участь. Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Сарафан» підтверджує, що перебуває в процесі виконання технічних умов №20 від 06.06.2014 та не зверталося до відповідного органу з метою перевірки обсягів виконаних робіт, а тому позивач не міг прийняти рішення про зменшення розміру пайової участі відповідача у розвитку інфраструктури міста Буча за договором №174 від 29.12.2016.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 справу №911/2646/18 призначено до розгляду на 19.08.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 по справі №911/2646/18 оголошено перерву до 23.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 30.09.2019 на підставі ст. 270 ГПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

Від відповідача до початку судового засідання 30.09.2019 подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сарафан» не зможе забезпечити явку свого представника у судове засідання 30.09.2019.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, з'ясувавши думку представника позивача щодо поданого клопотання, не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 в даній справі явка учасників справи в судове засідання з розгляду апеляційної скарги обов'язковою не визнавалася, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду справи за відсутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан». Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, а в разі неможливості забезпечити явку такого представника в судове засідання, представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан» міг здійснювати безпосередньо його керівник. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 30.08.2108 у справі №910/28455/15 та від 11.09.2018 у справі 910/314/18.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан», який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Також, до початку судового засідання 30.09.2019 засобами електронної пошти від відповідача надійшла заява про відвід складу колегії суддів Північного апеляційного господарського суду - головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунської С.Я. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не приймає до розгляду вказане клопотання, оскільки воно не скріплене електронним цифровим підписом учасника справи всупереч вимогам ч. 8 ст. 42, ч. 3 ст. 91, ч. 2 ст. 96 ГПК України.

При цьому судова колегія зауважує, що відповідне клопотання мало бути подане протягом десятиденного строку з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, відповідно до вимог ст. 38 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 30.09.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив апеляційний господарський суд оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2016 між Бучанською міською радою (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сарафан» (замовник, відповідач у справі) був укладений договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Буча №174 від 29.12.2016, відповідно до п. 1.1. якого замовник зобов'язався прийняти пайову участь в сумі 2 570 749,50 грн у розвитку інфраструктури м. Буча та перерахувати до спеціального фонду м. Буча на рахунок, відкритий в Управлінні Державного казначейства в Київській області, грошові кошти в розмірі, визначеному у розрахунку величини пайової участі в розвитку інфраструктури м. Буча (додаток 1), що є невід'ємною частиною цього договору, у зв'язку з будівництвом багатоквартирної нежитлової забудови «Квартал Новатор» по вул. Проектній, №№9, 10 в м. Буча Київської області.

Відповідно до п. 2.1. договору замовник зобов'язався перерахувати кошти в сумі, зазначеній у п. 1.1. розділу І цього договору, згідно з розрахунком пайової участі замовника, що є невід'ємною частиною цього договору до введення об'єкту до експлуатації, але не пізніше 2 місяців після введення в експлуатацію крім випадків, передбачених п.п. 5.4. і 5.5. порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури у розвитку інфраструктури м. Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради №609-23VI від 29.03.2012 зі змінами і доповненнями.

Відповідно до п. 4.2. укладеного договору, у випадку несвоєчасного внесення коштів як пайової участі в розвиток інфраструктури м. Буча замовник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від загальної суми пайової участі, визначеної п.1.1 розділу І цього договору, за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення виконання зобов'язання.

Позивачем зазначено, та відповідачем не оскаржується той факт, що 05.01.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було видано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №14, яка засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта - багатоквартирної житлової забудови «Квартал Новатор» по вул. Проектній, №№ 9, 10 в м. Буча Київської області.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не спростовано, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Товариством з обмеженою відповідальністю «Сарафан» не було сплачено коштів, сума яких передбачена умовами п.2.1 договору.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем було отримано технічні умови №20 від 06.06.2014 «На підключення об'єкту, що проектується (реконструюється) багатоквартирна забудова «Квартал Новатор», друга черга ТОВ «Сарафан»; на виконання ТУ №20 від 06.06.2014 відповідачем 27.11.2018 укладено договір №880121 на поставку обладнання, в рамках якого 18.12.2018 та 28.12.2018 було здійснено авансові платежі у розмірі 200 000,00 гривень та 500 000,00 гривень та повідомив про це КП «Ірпіньводоканал». Листом за №191 від 28.12.2016 позивач повідомив про наявність у нього отриманих ТУ №20 від 06.06.2014 і намір у майбутньому зменшити (зарахувати) розмір пайової участі по договору про пайову участь у зв'язку з технічним переоснащенням каналізаційної насосної станції №4 по вул. Вокзальна в м. Буча. На підставі вказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач має право на зменшення розміру його пайової участі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що договір пайової участі №174 від 29.12.2016 був укладений у зв'язку з будівництвом багатоквартирної житлової забудови по вул. Проектній, №№9, 10 в м. Буча Київської області; водночас технічні умови №20 від 06.06.2014 видані на інший об'єкт - багатоквартирну забудову по вул. Депутатській, Проектній, 1, 2, 3, 4 в м. Буча Київської області.

Натомість відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що чинне законодавство не ставить в залежність можливість зменшення розміру пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту у разі необхідності будівництва інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами земельної ділянки замовника від пов'язаності та належності технічних умов з договором про пайову участь. Відповідач посилається на ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та стверджує, що зменшення розміру пайової участі замовника є обов'язком позивача, що позивачем не спростовано.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що отримання технічних умов, як і укладення договору про пайову участь, здійснюється замовником для досягнення його цілей - забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті. І якщо технічними умовами, отриманими замовником для відповідної забудови, передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, то розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості. Водночас, положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що питання визначення розміру коштів пайової участі, а відтак і зменшення такого розміру, встановлюється органами місцевого самоврядування.

Так, Порядком сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, затвердженим рішенням Бучанської міської ради №609-23-VI від 29.03.2012, передбачено, що цей Порядок встановлює порядок та умови участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Буча та визначає, зокрема, розмір пайової участі.

Відповідно до п. 5.4. Порядку якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста може бути переглянутий за рішенням Бучанської міської ради, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Пунктом 5.5. Порядку передбачено, що у випадку проведення замовником робіт за власні кошти (будівництва, реконструкції, ремонту) поза межами земельної ділянки за зверненням виконавчого комітету Бучанської міської ради, відповідно до плану соціально-економічного розвитку міста Буча, зі створення об'єктів інженерно-транспортної, соціальної інфраструктури або благоустрою загальноміського значення, що не відносяться до проекту будівництва (реконструкції), сума пайової участі (внеску) може бути зменшена, за рішенням сесії Бучанської міської ради, на суму підтверджених документально витрат (платіжними документами, договорами), понесених замовником, за умови передачі таких об'єктів до комунальної власності міста Буча, що підтверджується наданням актів виконаних таких робіт, виконавчої та технічної документації.

З огляду на наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що розмір пайової участі замовника зменшується виключно рішенням Бучанської міської ради на підставі документально підтверджених витрат замовника на суму таких витрат. Натомість, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачем було прийнято рішення про зменшення розміру пайової участі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан» згідно з договором №174 від 29.12.2016.

Апеляційний господарський суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідач не пройшов обов'язкові попередні стадії процесу зменшення розміру його пайової участі, оскільки, на переконання колегії, прийняттю рішення органом місцевого самоврядування про зменшення розміру пайової участі замовника у розвиток інфраструктури населеного пункту повинно перебувати відповідне звернення замовника з наданням документів, що підтверджують суму відповідних витрат замовника, на яку він просить зменшити розмір його пайової участі.

Судова колегія вважає також звернути увагу, що договірні відносини, що склались між сторонами, передбачають умовою належного виконання договору саме сплату замовником пайового внеску до місцевого бюджету, а не роботи з технічного переоснащення каналізаційної насосної станції, які передбачені технічними умовами №20 від 06.06.2014.

Відтак, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що для зменшення розміру пайової участі відповідачу необхідно звернутися із відповідним зверненням до позивача. Зазначених обставин матеріали справи не підтверджують, також в матеріалах справи відсутнє рішення Бучанської міської ради про зменшення розміру пайової участі відповідача у розвиток інфраструктури м. Буча згідно з договором №174 від 29.12.2016, а тому апеляційний господарський суд вважає висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог передчасним, та зазначає, що суд першої інстанції безпідставно перейняв на себе повноваження органу місцевого самоврядування в частині зменшення розміру пайової участі, які є дискреційними. Колегія суддів визнала позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до договору №174 від 29.12.2016 обґрунтованими.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 336 944,26 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2.1. договору №174 від 29.12.2016 замовник зобов'язався перерахувати кошти пайової участі до введення об'єкту в експлуатацію, але не пізніше 2 місяців після введення в експлуатацію, крім випадків, передбачених п.п. 5.4. і 5.5. Порядку.

Як встановлено місцевим господарським судом, 05.01.2017 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було видано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №14, яка засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта - багатоквартирної житлової забудови «Квартал Новатор» по вул. Проектній, №№9, 10 в м. Буча Київської області. Відтак, відповідач був зобов'язаний перерахувати кошти, погоджені сторонами у договорі до 06.03.2017 включно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем розраховано пеню за період з 06.03.2017 по 05.09.2017 у сумі 336 944,26 грн.

Водночас, відповідачем у поданих письмових запереченнях на позовну заяву було заявлено про сплив строків позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи той факт, що нарахування пені здійснено в межах шестимісячного строку, тобто до 05.09.2017, а до суду позивач звернувся з позовом лише у листопаді 2018 року, колегія суддів вважає, що строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, визначений у ст. 257 ЦК України, сплив. Таким чином, враховуючи відсутність клопотання позивача про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності, судова колегія вважає за можливе заяву Товариства з обмеженою відповідальності «Сарафан» задовольнити та застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення пені в сумі 336 944,26 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційним господарським судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, за результатами якого судом встановлено, що скаржником обрано невірний період для їх нарахування. Так, як вбачається з поданого позивачем розрахунку, позивач заявив до стягнення 3% річних за період з 06.03.2017 по 22.11.2018, в той час як апеляційним господарським судом встановлено, що 06.03.2017 був останнім днем сплати пайового внеску. Отже, 06.03.2017 до періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем включено неправомірно.

За розрахунком апеляційного господарського суду, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню частково, у сумі 132 270,34 грн, за період з 07.03.2017 по 22.11.2018.

Також, апеляційним господарським судом перевірено поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, та встановлено, що він здійснений з арифметичними помилками. Так, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 514 149,90 грн за період з 06.03.2017 по 22.11.2018.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з 07.03.2017 по 22.11.2018, судовою колегією встановлено, що стягненню підлягають кошти в розмірі 545 839,46 грн. Однак, враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, колегія суддів вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, у зв'язку з викладеним судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованими та передчасними, а відтак у відповідача відсутній обов'язок повернути позивачу спірне майно. Отже, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Бучанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у справі №911/2646/18 підлягає задоволенню частково. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, ст. ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Бучанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у справі №911/2646/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.03.2019 у справі №911/2646/18 скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Бучанської міської ради задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарафан» (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Польова, буд. 28, кв. 36, ідентифікаційний код 23061300) на користь Бучанської міської ради (08292, Київська обл., м. Буча. вул. Енергетиків, буд. 12, ідентифікаційний код 04360586) 2 570 749 (два мільйони п'ятсот сімдесят тисяч сімсот сорок дев'ять) гривень 50 коп. коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 514 149 (п'ятсот чотирнадцять тисяч сто сорок дев'ять) гривень 90 коп. інфляційних втрат, 132 270 (сто тридцять дві тисячі двісті сімдесят) гривень 34 коп. 3% річних, 48 257 (сорок вісім тисяч двісті п'ятдесят сім) гривень 55 коп. судового збору, понесеного стороною у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також 72 386 (сімдесят дві тисячі триста вісімдесят шість) гривень 33 коп. судового збору, понесеного стороною у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу №911/2646/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 04.10.2019.