ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Справа № 915/1832/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

представник позивача в судове засідання не з’явився,

представник відповідача в судове засідання не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства “Миколаївський морський торгівельний порт”, 54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/14

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Метал Стивідорінг компані”, 54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26

про: стягнення 351 277,06 грн.,

01.08.2019 Державне підприємство “Миколаївський морський торгівельний порт” звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №06/999 від 01.08.2019 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Метал Стивідорінг компані” заборгованості у розмірі 351 277,06 грн. з якої: 283 797,14 грн. – сума боргу за Договором від 12.09.2017 №54-Р, 53 638,32 грн. – пеня, 9 310,83 грн. – інфляційні, 4 530,77 грн. – 3% річних.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №54-Р від 12.09.2017 в частині своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 02 вересня 2019 року. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача.

Судове засідання призначене на 02.09.2019 було відкладено на 30 вересня 2019 року.

30.09.2019 позивач до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області надав клопотання в якому просить суд розглянути справу без участі представника, у зв’язку з неможливістю бути присутнім на засіданні. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 30.09.2019 не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №542 (а.с.64).

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача не скористався. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами .

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача та представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

12 вересня 2017 року між Державним підприємства “Миколаївський морський торговельний порт” (далі – виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Метал Стивідорінг компані” (далі – замовник) було укладено Договір №54-Р (далі – Договір), у відповідності до умов якого виконавець зобов’язується за письмовими заявками замовника за формою встановленою у Додатку №1 до даного Договору, при наявності виробничої можливості, надавати послуги з тимчасового використання за плату портальних кранів для забезпечення вантажно – розвантажувальних робіт у відповідності з технологіями і нормами виробітки вантажно – розвантажувальних робіт в морських портах. Перелік портальних кранів, що надаються в тимчасове використання, їх вартість наведено в Додатку №3 до цього Договору (п.1.1 Договору).

У відповідності до п.2.1.3 Договору, виконавець зобов’язаний надавати послуги замовнику із оформленням їх початку/закінчення в приймально – здавальних актах в яких проставляється час роботи, П.І.Б. та підпис відповідальної особи замовника.

Згідно п.2.1.6 Договору, виконавець зобов’язаний щомісячно до 3 числа місяця, наступного за розрахунковим, надавати замовнику для підписання оформлений Акт приймання – здачі наданих послуг за розрахунковий місяць.

Відповідно до п. 2.1.7 Договору, виконавець оформляє рахунки для сплати на підставі підписаних Актів приймання – здачі наданих послуг з подальшою їх передачею замовнику. Рахунки можуть бути передані виконавцем по факсу чи електронній пошті за наступним отриманням оригіналу.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що вартість послуг, що надаються замовнику, визначається за тарифами згідно Додатку №3, що є невід’ємною частиною цього Договору.

У відповідності до п.3.2 Договору, замовник сплачує на розрахунковий рахунок виконавця вартість наданих послуг, що зафіксована в актах прийому-здачі наданих послуг, підписаних обома сторонами згідно виставленого виконавцем рахунку протягом 7 календарних днів із моменту отримання рахунку.

Згідно п.4.1 Договору, облік наданих послуг виконавцем оформлюється приймально – здавальними актами з вказівкою в них часу наданих послуг.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що по факту наданих послуг виконавець передає замовнику підписаний Акт прийому – передачі наданих послуг з переліком виконаних робіт за розрахунковий місяць та їх вартістю у двох примірниках, складений на підставі підписаних сторонами приймально – здавальних актів. Замовник у термін 3-х робочих днів із дня одержання Акту прийому – передачі зобов’язаний направити виконавцю підписаний акт або надати мотивовану відмову від підписання такого Акту (п.4.3 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з дня підписання його обома сторонами і діє по 31.12.2017 року. У випадку, якщо жодна зі сторін не менш чим за один місяць до закінчення терміну дії Договору не повідомить іншу сторону про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах (п.8.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у період листопад – грудень 2018 року надав позивачу заявки в яких на підставі Договору №54-Р від 12.09.2019 просив виділити портові крани для виконання вантажно – розвантажувальних робіт (а.с.68-112, 157-185).

Також, між сторонами були складені та підписані приймально-здавальні акти за період листопад – грудень 2018 року (а.с.113- 156, 186-214).

Позивач на виконання умов Договору направив на адресу відповідача:

-          акт наданих послуг (виконаних робіт) від 30.11.2018 за №26338331

(а.с.15), який був надісланий листом від 17.12.2018 №03/1846 (а.с.39) та отриманий відповідачем 27.12.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №542 (а.с.39).

-          акт наданих послуг від 31.12.2018 за №29558331 (а.с.17), який був

надісланий листом від 15.01.2019 №03/52 (а.с.40), та отриманий відповідачем 15.01.2019, про що свідчить підпис на вказаному листі.

На підставі вказаних актів наданих послуг (виконаних робіт) позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату, а саме:

-          рахунок №26338331 від 30.11.2018 року на суму 182 802,49 грн. (а.с.14);

-          рахунок №29558331 від 31.12.2018 на суму 100 994,65 грн. (а.с.16).

Відповідач по жодному акту наданих послуг не заявив мотивованої відмови. Виставлені позивачем рахунки відповідачем не сплачені, що стало підставою

звернення позивача до суду з даним позовом.

За змістом ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 283 797,14 грн. є обґрунтованими відповідно до вимог Закону та Договору та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько – правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату послуг (п.3.2 Договору) замовник оплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у термін прострочення, від суми недоплати за кожен день прострочення.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.12,13) нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розміру 53 638,32 грн. нараховану:

- по рахунку №29558331 від 31.12.2018 за період з 23.01.2019 по 23.07.2019

в розмірі 17 869,14 грн.;

- по рахунку №26338331 від 30.11.2018 за період з 04.01.2019 по 23.07.2019

в розмірі 35 769,18 грн.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом за допомогою програми «ipLex» перевірений розрахунок пені з урахуванням вірного визначення періоду заборгованості та з урахуванням ч.6 ст.232 ГК України та визначено, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 50 332,85 грн. нарахований:

- по рахунку №29558331 від 31.12.2018 за період з 23.01.2019 по 23.07.2019

в розмірі 17 869,14 грн.;

- по рахунку №26338331 від 30.11.2018 за період з 04.01.2019 по 04.07.2019

в розмірі 32 463,71 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3 305,47 грн. (53 638,32 грн. – 50 332,85 грн.) задоволенню не підлягають.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування – це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов’язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов’язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв’язку з неналежним виконанням грошового зобов’язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов’язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов’язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов’язання перед кредитором. 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.12,13) нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 4 530,77 грн. нараховані:

- по рахунку №29558331 від 31.12.2018 за період з 23.01.2019 по 23.07.2019

в розмірі 1 510,77 грн.;

- по рахунку №26338331 від 30.11.2018 за період з 04.01.2019 по 23.07.2019

в розмірі 3 020,00 грн., розмір яких є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні у загальному розмірі 9 310,83 грн. нараховані:

-          по рахунку №29558331 від 31.12.2018 за період з лютого 2019 року по

липень 2019 року в розмірі 2 645,86 грн.;

-          по рахунку №26338331 від 30.11.2018 за період з січня 2019 року по

липень 2019 року в розмірі 6 664,97 грн., розмір яких є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов’язання в строк визначений Договором, відповідач, у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 2, 11 ,73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Метал Стивідорінг компані” (54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26, ) на користь Державного підприємства “Миколаївський морський торговельний порт” (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/14, ) заборгованості за Договором від 12.09.2017 №54-Р у сумі 283 797,14 грн., пені у розмірі 50 332,85 грн., інфляційних у розмірі 9 310,83 грн., 3% річних у розмірі 4 530,77 грн. та 5 216,47 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2019

Суддя Н.О. Семенчук