ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.2019 Справа № 905/1516/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка, Донецька область

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область

про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 12632,64грн

Представники учасників справи:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 12632,64грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною №41162942 від 02.02.2019 не забезпечив збереження вантажу у вагоні №53606919, у зв`язку з чим спірний вагон прибув з нестачею вантажу, що підтверджується складеним комерційним актом №482803/9 від 18.02.2019.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем в порушення ст.115 Статуту залізниць України не надано належних та допустимих доказів отримання збитків, а саме відсутні документи на підтвердження оплати оспорюваного вантажу з додаванням податкової накладної.

У відповіді на відзив позивач проти доводів відповідача заперечує, зазначає, що податкова накладна не є підтвердженням вчинення господарської операції і не може бути доказом отримання збитків; у підтвердження оплати вантажу надав копію банківської виписки.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, для цілей цього Кодексу визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 20.08.2019; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначене на 11.09.2019 з подальшим оголошенням перерви до 01.10.2019.

Сторони у судові засідання 11.09.2019 та 01.10.2019 представників не направили; про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином; позивач у клопотанні (вх.№19823/19 від 01.10.2019) просив розглянути справу без участі представника позивача.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

01.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (покупець) укладено договір №0103/11606, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти і оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали на умовах, передбачених договором.

За змістом розділу 2 договору №0103/11606 якість, кількість та номенклатура продукції вказуються у специфікаціях до договору. Кожна із специфікацій з моменту підписання є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до наявної у матеріалах справи специфікації №133 від 01.11.2017 до договору №0103/11606 від 01.11.2017 постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити високосірчисте коксівне вугілля марки Toms Creek HS, країна походження США, кількістю 184,95т, вартістю з ПДВ 1229687,42грн з ПДВ.

Пунктом 8 специфікації встановлено, що датою поставки, переходу ризиків та переходу права власності на ресурси, що продаються за цією специфікацією, вважається дата відмітки (електронно-цифрового підпису) станції відправлення про прийняття цих ресурсів до перевезення, яке вказано у залізничній накладній.

02.02.2018 між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» підписано акт прийому-передачі №92408137, за яким постачальник передав, а позивач прийняв на умовах договору №0103/11606 від 01.11.2017 концентрат для коксування марка Ж (0-50) Paramont Contura LLC Toms Creek за договором №0103/11606 від 01.11.2017 в обсязі 184,950т на загальну суму 1229687,42грн з ПДВ на умовах поставки FCA.

Додатком до зазначеного акту прийому-передачі є рахунок-фактура №92408137 від 02.02.2019 на оплату продукції, постачання якої здійснювалось за ціною 5540,63грн без ПДВ за 1т.

02.02.2019 Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (вантажлвідправник) зі станції відправлення Черноморськ-Порт-експорт на станцію призначення Авдіївка Донецької залізниці направило Приватному акціонерному товариству «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажоодержувач) вугілля кам`яне не поіменоване в алфавіті, бітумінозний, коксовий, марки «TOMS CREEK HS», призначений для виробництва коксу в коксових батареях за залізничною накладною №41162942.

Відповідно до зазначеної накладної вантажовідправником відправлено вантаж у вагоні №53606919, зазначено масу вантажу 62450кг, вантаж у вагон завантажено вантажовідправником, про що у накладній №41162942 зроблено відповідний запис.

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж маркований вапном. Вантаж розміщено і закріплено згідно з п.3.1 гл.14 Додатку 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Згідно з графою 26 «спосіб визначення маси» вантаж зважено на вагонних вагах (150т).

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно із ст.52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

На станції призначення Авдіївка Донецької залізниці на підставі акту загальної форми станції Покровськ Донецької залізниці було здійснено комісійне переважування вагону №53606919, за наслідками якого складено та підписано комерційний акт №482803/9 від 18.02.2019, відповідно до якого за наслідками комісійної перевірки вагону №53606919 фактично виявилось брутто 81950кг, нетто 59550кг, тара 22400кг, що менше, ніж у документі на 2900кг. Зазначено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився. Посада завідуючого вантажним двором за штатним розкладом відсутня.

У комерційному акті відображено, що вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає, навантаження вантажу в вагоні нерівномірне, хвильоподібне, нижче рівня бортів на 20-40см, маркування відсутнє, плівкою проти видування не вкривалось. У вагоні над 1 люком виїмка 2,0х1,5х0,5м, над 7 люком виїмка 1,5х1,0х0,5м.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач своїх зобов`язань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом, розглядаючи який, суд виходить з такого.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Згідно із ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України визначено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Отже, за накладною №41162942 від 02.02.2019 залізниця прийняла у Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморський» (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов`язалось доставити його на станцію призначення Авдіївка одержувачу Приватному акціонерному товариству «Авдіївський коксохімічний завод».

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Оскільки спірні вагони прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу в силу п.110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчено належними доказами - комерційним актом №482803/9 від 18.02.2019.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. При цьому, суд зауважує, що зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційних актів й інших працівників залізниці.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17.

Комерційний акт №482803/9 від 18.02.2019 підписали: ДС Балачиов Б.Ю., в.о. інженера ОСОБА_1 М., комерційний агент ОСОБА_2 , прийомоздавач ПрАТ «АКХЗ» РудскаяН.А.

В світлі приписів ст.73 та ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, в матеріалах справи відсутні докази того, що особи, за підписами яких складені наявні в матеріалах справи комерційні акти, не були призначені відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів ф. ГУ-22 по станції Авдіївка Донецької залізниці.

Правильність оформлення комерційного акту №482803/9 від 18.02.2019 та його дійсність сторонами не заперечується.

Згідно з п.9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність.

Таким чином, суд розцінює наявний в матеріалах справи комерційний акт №482803/9 від 18.02.2019 в якості належного доказу на підтвердження факту втрати (незбереження) відповідачем вантажу під час його перевезення.

Відповідно до ст.114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 ст.115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України і ст.ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Судом встановлено, що відповідно до рахунка-фактури №92408137 від 02.02.2019 вартість 1т з ПДВ спірного вантажу за накладною №41162942 від 02.02.2019 у вагоні №53606919 складає 6678,76грн з розрахунку (5540,63+20%).

В силу викладених положень суд приймає вказаний документ як належний доказ у підтвердження розміру вартості втраченого вантажу.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє як необґрунтовані заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження завдання йому збитків з причини спростування такого твердження відповідача матеріалами справи.

При цьому, суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено обов`язковість надання позивачем документів щодо оплати оспорюваного вантажу з додаванням податкової накладної на підтвердження завдання йому збитків.

Суд відзначає, що податкова накладна це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість та дозволяє віднести суму сплаченого ПДВ до податкового кредиту. Податкова накладна не є підтвердженням вчинення господарської операції, відтак посилання відповідача на обов`язковість її ненадання при доведенні збитків суд визнає необґрунтованими.

Як передбачено статтями 114, 115 Статуту та вказувалось вище, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Судом враховано, що відповідачем не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні схоронності переданого йому вантажу для перевезення.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За розрахунком позивача, здійсненого з урахуванням норми недостачі (суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) на рівні 2% маси, зазначеної в перевізних документах, розмір збитків у вигляді нестачі за відправкою у вагоні №53606919 становить 12632,64грн.

Відповідно до п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989).

За змістом п.2.1 вказаних Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

За приписами наведеного додатку Правил оформлення перевізних документів у графі 20 залізничної накладної «Найменування вантажу» вказується, зокрема, найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів (ЄТСНВ) та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді).

При цьому, за змістом відомостей, які наявні у графі 20 залізничної накладної №41162942, вантаж розміщено насипом, вугілля кам`яне не поіменоване в алфавіті, бітумінозний, коксовий, марки «TOMS CREEK HS», призначений для виробництва коксу в коксових батареях, код ГНГ 27011960; ЕТСНГ 161202, вантаж марковано вапном, розміщено та закріплено відповідно до п.3.1 глави 14 додатку 3 СМГС, імпорт.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для мінерального палива, до якого відноситься вугілля кам`яне, становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Відомостей щодо розміщення та перевезення спірного вантажу в сирому (свіжому) або у вологому стані, залізнична накладна №41162942 від 02.02.2019 не містить.

Здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог, з урахуванням змісту комерційного акту суд дійшов висновку, що відповідач своїх зобов`язань за договором перевезення належним чином не виконав збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив, факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи та враховуючи те, що вартість недостачі вантажу за розрахунком суду складає більшу суму ніж заявлена позивачем, з урахуванням ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 12632,64грн у повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений позивачем платіжним дорученням від 28.03.2019 № у сумі 1921,00грн, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м. Авдіївка, Донецька область, до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 12632,64грн, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька область, м.Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ) вартість нестачі вантажу у розмірі 12632,64грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 01.10.2019 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2019.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова