СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2019 р. Справа № 922/799/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: при секретарі судового засідання:Зубченко І.В. (доповідач), Радіонова О.О., Чернота Л.Ф. Мартинчук М.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія», м.Харків (вх.№2272 Х/3 від 23.07.2019р.)
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене26.06.2019р. (повний текст складено та підписано 27.06.2019р. у м.Харкові)
у справі№922/799/19 (суддя Присяжнюк О.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Балкер», м.Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія», м.Харків
простягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Балкер», м.Одеса, позивач, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія», м.Харків, про стягнення заборгованості за поставлений на виконання умов договору №29д/к від 25.03.2016р. товар у сумі 40.000,00грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог, за змістом якої просив стягнути з відповідача додатково до суми основного боргу 3% річних у сумі 3.551,76грн., інфляційні у сумі 14.675,97грн., витрати на послуги адвоката в сумі 10.500,00грн. та судовий збір у повному обсязі. Названа заява ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2019р. прийнята до розгляду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.06.2019р. (повний текст складено та підписано 27.06.2019р.) у справі №922/799/19 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" основний борг у розмірі 29.000,00грн., 3% річних у розмірі 3.551,76грн., інфляційні у розмірі 14.675,97грн., витрати на послуги адвоката у розмірі 10.500,00грн. та судовий збір у сумі 1.921,00грн. Провадження у справі на суму 11.000,00грн. закрито на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Приймаючи зазначене рішення, господарський суд встановив факт порушення відповідачем умов договору поставки №29д/к від 25.03.2016р. в частині здійснення повних та своєчасних розрахунків за поставлений товар, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, а також нарахованих на суму простроченого виконанням грошового зобов`язання 3% річних та інфляційних. Разом з тим, враховуючи сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» частини заборгованості після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Балкер» з розглядуваним позовом до суду, господарський суд Харківської області дійшов висновку про закриття провадження у справі на суму 11.000,00грн. Крім того, встановивши співмірність розміру заявлених до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу (10.500,00грн.) зі складністю справи, суд дійшов висновку про стягнення з останнього витрат на послуги адвоката у заявленому позивачем розмірі.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині стягнення витрат на правничу допомогу і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування рішення апелянт зазначає порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, не надання достовірної оцінки наданим в обґрунтування заперечень до позовних вимог доказам. Так, скаржник заперечує проти стягнення заявленої суми витрат на правничу допомогу в сумі 10.500,00грн. з наступних підстав:

- повний пакет документів на підтвердження факту понесення витрат на оплату послуг адвоката у матеріалах справи відсутній;

- заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, розміром позовних вимог, обсягом та якістю наданих адвокатських послуг.

Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» на рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019р. (повний текст складено та підписано 27.06.2019р.) у справі №922/799/19 та зобов`язано позивача у строк до 12.08.2019р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 12.08.2019р. призначив вищевказану апеляційну скаргу до розгляду без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України, оскільки ціна позову в розглядуваній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, клопотання сторін про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлялося, а судова колегія з власною ініціативи не встановила необхідності розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» з повідомленням сторін. Сторони були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

Через канцелярію суду 12.08.2019р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Балкер» надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), згідно резолютивної частини якого заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. За коротким змістом відзиву позивач зазначає, що господарський суд Харківської області виніс законне рішення із дотриманням вимог чинного законодавства та з урахуванням судової практики.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.269 ГПК України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.03.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська Ливарна Компанія» (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Балкер» (далі постачальник) укладено договір №29 д/к (далі договір), за умовами п.1.1 якого постачальник передає на умовах даного договору, а покупець приймає у власність металобрухт непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які містять у собі чорні метали, які втратили експлуатаційну цінність у результаті господарської діяльності постачальника, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних металів і їх сплавів (далі товар).

Відповідно до п.1.2 покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість в строк та на умовах, визначених даним договором.

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, загальна ціна товару в гривнях, строк поставки покупцю, строк оплати, а також інші умови вказуються в специфікації, що є додатком до даного договору (далі - специфікація), яка є невід`ємною частиною цього договору, та/або погоджених рахунках-фактурах, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.4 договору).

Сторонами була підписана Специфікація №2 від 13.04.2016р. На виконання умов договору та специфікації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Балкер» здійснило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» поставку товару (брухт сталевий; брухт чавун) згідно актів приймання №18/1 від 18.04.2016р. та №28/1 від 28.03.2016р. на загальну суму 82.767,50грн.

За твердженнями постачальника, які не спростовуються покупцем, останній здійснив частковий розрахунок за поставлений товар, станом на дату звернення з розглядуваним позовом заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» становила 40.000,00грн.

11.03.2019р. та 18.03.2019р. позивачем на адресу відповідача були направлені претензії з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 40.000,00грн., які залишені без задоволення.

Неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» умов договору №29д/к від 25.03.2016р. в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стало підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Балкер» з розглядуваним позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору №29д/к від 25.03.2016р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати заборгованості за поставлений товар (брухт сталевий; брухт чавун) та нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань 3% річних та інфляційних.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами, станом на дату подання позовної заяви заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» за поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Балкер» товар становила 40.000,00грн.

Однак, після звернення позивача до суду розглядуваним позовом, відповідачем здійснено часткову оплату основного боргу в сумі 11.000,00грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №268 від 15.04.2019р.

Враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та факт відсутності предмету спору щодо заборгованості в сумі 11.000,00грн., закриття провадження у справі на суму 11.000,00грн. є таким, що відповідає нормам процесуального права.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів остаточної сплати покупцем (відповідачем) заборгованості за отриманий товар у сумі 29.000,00грн., у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної заборгованості. Крім того, як вбачається з матеріалів справи (зокрема, відзиву на позовну заяву) та не спростовано скаржником за текстом апеляційної скарги, відповідач вважає обґрунтованою та визнає суму боргу в розмірі 29.000,00грн.

Своєю чергою, за змістом ст.625 ЦК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати нарахованих впродовж періоду прострочення заборгованості 3% річних та інфляційних.

Як зазначалося раніше, позивачем була подана заява «про збільшення позовних вимог», за змістом якої останній просив стягнути з відповідача додатково до суми основного боргу, зокрема, 3% річних у сумі 3.551,76грн. та інфляційні у сумі 14.675,97грн. Названа заява ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2019р. була прийнята до розгляду та розцінена безпосередньо як заява про збільшення розміру позовних вимог.

У свою чергу, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції хибним з огляду на наступне. Пунктом 2 ч.2 статті 46 ГПК України передбачено право позивача, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами ч.3 названої статті до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зауважує на тому, що заява позивача, якою крім основного боргу (про стягнення якого заявлено у позовній заяві), заявлено про стягнення 3% річних та інфляційних, помилково розцінена господарським судом першої інстанції як заява про збільшення позовних вимог, оскільки фактично така заява є заявою про зміну предмету позову. Однак, оскільки чинним ГПК України передбачено право позивача на зміну предмету позову до закінчення підготовчого засідання, Товариством з обмеженою відповідальністю «Балкер» дотримано визначених законодавством вимог до подання такої заяви, помилка суду в оцінці заяви не може ревізуватися як підстава для скасування рішення в контексті приписів ст.277 ГПК України, оскільки така помилка не призвела до неправильного вирішення справи.

З огляду на те, що матеріали справи свідчать про неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем, передбачених умовами договору №29д/к від 25.03.2016р., з оплати отриманого у власність товару, останній (позивач) цілком управнений вимагати сплати заявлених до стягнення нарахувань (3% річних та інфляційних) на суму прострочених виконанням грошових зобов`язань.

Перевіривши здійснений Товариством з обмеженою відповідальністю «Балкер» розрахунок 3% річних (у розмірі 3.551,76грн.) та інфляційних (у розмірі 14.675,97грн.), господарський суд Харківської області дійшов висновку, що він є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи щодо прострочення Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія». Заперечень з цього приводу скаржником не заявлено.

Як зазначалося вище, відповідно до ст.269 ГПК України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Своєю чергою, доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень проти стягнення суми витрат на послуги адвоката у сумі 10.500,00грн.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

Частиною 4 зазначеної статті визначено вимоги стосовно співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката.

Як вбачається з ч.5-6 статті, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді; платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг; копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Всупереч твердженням скаржника, позивачем надано повний пакет документів на підтвердження факту понесення витрат на оплату послуг адвоката. Так, у матеріалах справи наявні копії договору про надання правової допомоги б/н від 03.03.2019р., додатку №1 до названого договору, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжного доручення №630 від 14.05.2019р. про оплату відповідних послуг.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З огляду на приписи ст.126 ГПК України, враховуючи, що позивачем надані всі необхідні документи, які підтверджують надання послуг адвоката у даній справі, а також те, що внаслідок порушення саме відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, останній був змушений звернутися до адвоката для захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, беручи до уваги, що відповідно до протоколів судових засідань господарського суду Харківської області від 15.05.2019р., від 29.05.2019р. та від 12.06.2019р., адвокат Дегтярь П.О. брав участь у судових засіданнях, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про співрозмірність вартості наданих послуг з розміром позовних вимог, складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) в даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія», м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019р. (повний текст складено та підписано 27.06.2019р.) у справі №922/799/19 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019р. (повний текст складено та підписано 27.06.2019р.) у справі №922/799/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.09.2019р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота