РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/10161/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс», м. Київ

до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

про стягнення 129 421,27 грн,

Представники:

від позивача: Грузін А. І.; Макаренко Т. Д.;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця2 про стягнення 129 421,27 грн збитків, завданих внаслідок незбереження відповідачем укомплектованості вантажу (вагонів) під час перевезення.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем, як перевізником, вимог чинного законодавства України в частині збереження майна позивача, внаслідок чого позивачу заподіяні збитки у вигляді вартості ремонту пошкоджених вагонів.

Господарський суду міста Києва ухвалою від 02.08.2019 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, визначив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 02.09.2019.

02.09.2019 до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки:

- позивачем не надано доказів легітимності володіння спірними вагонами (чиї права порушені);

- позивачем не доведено, що матеріальна шкода спричинена діями або бездіяльністю працівників відповідача, а обставини завдання шкоди повинні встановлюватись слідчим в межах кримінального провадження;

- з боку позивача не вжито заходів щодо захисту його порушених прав;

- будь-якими нормами не встановлений обов`язок відповідача здійснювати постійну охорону, зберігання або нагляд за майном позивача, а договір відповідального зберігання, охорони, страхування, як і будь-які інші договори з цього приводу сторонами не укладались;

- позивачем не зазначено, як пошкоджені вагони транспортувалися до ДЕПО для проведення їх ТО, якщо такі вагони начебто неможливо долучати до складу потягу. Тобто транспортування даних вагонів до ДЕПО було за твердженням позивача фактично неможливим, як і їх ремонт;

- позивач незаконно та безпідставно виставляє суму витрат за технічне обслуговування даних вагонів, оскільки суми і дати копій договірних документів, платіжних вимог та специфікацій відрізняються, акти прийому-передачі погодинно та по сумах не відповідають іншим документам, тобто відсутній зв`язок між такими даними. Позивач не розраховує та не підтверджує інвентаризаційні дані, балансову вартість, процент зносу вагонів (вантажу) тощо.

02.09.2019 у судовому засіданні суд оголосив перерву до 23.09.2019.

09.09.2019 позивач подав до канцелярії суду відповідь на відзив.

У судове засідання 23.09.2019 з`явились представники позивача, які підтримали позов у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання вдруге не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 570.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позовних вимог, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У лютому-березені 2019 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» було здійснено перевезення вантажних вагонів № 61077129, № 56965320, № 61190427, № 6106424, № 53196382, № 55341267, № 56871387, № 55025704, № 53520433, № 61015954, № 52365830, № 52574084, № 53500096, № 56146210, № 56765910, № 56942618, № 60028271, № 61296760, № 61079414, що перебували у власності/оренді позивача, що підтверджується залізничними накладними № 469296, № 469908, № 469833, № 21291, № 41308586, № 21516, № 21500, № 48240089, № 22009, № 41320862, № 48161913, № 48162093, № 48102305, № 48160337, № 48162135, № 48161939, № 48202451, № 45989217, № 45989217.

За наслідками перевезення на станціях Терни, Чортомлик та Шмаково було виявлено пошкодження (розукомплектування) вищевказаних вагонів, зокрема, «разобладнання ручного стояночного гальма», про що було складено повідомлення форми ВУ-23М № 6252 від 06.02.2019, № 8184 від 07.02.2019, № 3184 від 07.02.2019, № 6374 від 15.02.2019, № 6432 від 25.02.2019, № 6475 від 15.02.2019, № 6476 від 10.02.2019, № 6521 від 11.02.2019, № 6571 від 11.02.2019, № 6578 від 15.02.2019, № 705 від 04.02.2019, № 703 від 04.02.2019, № 655 від 01.02.2019, № 707 від 04.02.2019, № 708 від 04.02.2019, № 704 від 04.02.2019, № 7449 від 10.02.2019, №7718 від 22.02.2019, № 7689 від 19.02.2019.

Заявами № 789/ДВ від 19.02.2019, № 637/ДВ від 11.02.2019 та № 1169/ДВ від 04.03.2019, позивач звернувся до Начальника станції Терни структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця», Начальника станції Чортомлик структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Начальника станції Шмаково структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про необхідність складання комерційних актів форми ГУ-22.

У відповідь на вказані заяви позивач отримав відповіді № 18 від 19.02.2019 та № 57 від 21.03.2019 про те, що складання комерційних актів з приводу пошкодження порожніх вагонів (відсутності частин вагонів) нормативними документами не передбачено.

З метою складання актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М позивач звернувся із заявами № 790/ДВ від 19.02.2019, № 638/ДВ від 11.02.2019 та № 1170/ДВ від 04.03.2019 до Начальника структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Крім того, позивач звернувся зі скаргами № 1375/ДВ від 12.03.2019 та № 1363/ДВ від 12.03.2019, №1603/ДВ від 25.03.2019 до начальника станції Терни структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця», начальника станції Чортомлик структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та начальника станції Шмаково структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» відповідно.

На вказані скарги позивач отримав відповідь про те, що складання комерційних актів з приводу пошкодження порожніх вагонів (відсутності частин вагонів) нормативними документами не передбачено.

Структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» було складено акти про пошкодження вагона форми ВУ-25-М від 06.02.2019 по вагону № 61077129, від 07.02.2019 по вагону № 56965320, від 07.02.2019 по вагону № 61190427, від 08.02.2019 по вагону № 61016424, від 09.02.2019 по вагону № 53196382, від 10.02.2019 по вагону №55341267, від 10.02.2019 по вагону № 56871387, від 11.02.2019 по вагону № 55025704, від 11.02.2019 по вагону № 53520433, від 11.02.2019 по вагону № 61015954, від 05.02.2019 по вагону № 52365830, від 05.02.2019 по вагону №52574084, від 01.02.2019 по вагону № 53500096, від 05.02.2019 по вагону № 56146210, від 05.02.2019 по вагону № 56765910, від 05.02.2019 по вагону № 56942618, від 10.02.2019 по вагону № 60028271, від 19.02.2019 по вагону № 61296760, від 19.02.2019 по вагону № 61079414.

Внаслідок розкомплектованості вагонів позивач був змушений передати Структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» аналогічні деталі для подальшого їх встановлення на вагони.

Так, на підставі договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації № 17 від 02.10.2017 позивачем у Товариства з додатковою відповідальністю «Попяснянський вагоноремонтний завод» було придбано:

- головну частину 270.023-1 кількості 18 шт. на суму 93 114, 79 грн, які оплачено згідно з платіжним дорученням № 131 від 10.01.2018.

- магістральну частину 483.010-01 у кількості 3 шт. на загальну суму 16 887, 13 грн, яка оплачена згідно з платіжним дорученням № 1140 від 19.02.2018.

За договором поставки № 235/16 від 13.04.2016 та специфікації від 17.04.2018 у Приватного акціонерного товариства «ХМЗ» було придбано гайки М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 0,405 кг на загальну суму 14,97 грн, які оплачені згідно з платіжним дорученням № 3973 від 18.05.2018.

На підставі договору поставки №558/14 від 11.12.2014 та специфікації від 27.12.2017 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма "Лік-Рті"» було придбано прокладки 271.326 ТУУ 600152135.047-97 у кількості 11 шт. на загальну суму 164,34 грн, які оплачені згідно з платіжним дорученням № 788 від 05.02.2018.

За договором поставки № 773/12 від 15.12.2012 та специфікації від 05.11.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК Харківтранс» було придбано гайки конусні для корпусу магістральної (головної) частини повітророзподілювача В2-1-22-ГОСТ 2879-2006 у кількості 42 шт. на загальну суму 1 484,28 грн, які оплачені згідно з платіжним дорученням № 9476 від 05.12.2018.

Також, на вагони були встановлені шпильки М12х70 у кількості 75 шт., які виготовляються у вагонному депо Дніпродзержинськ Дніпропетровської філії ТОВ «Лемтранс» для встановлення на власні вагони.

Для виготовлення шпильки М12х70 на підставі Договору поставки № 77/15-ПР-М від 09.02.2015 та специфікації від 17.09.2018 позивачем в Акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія» було придбано арматуру 12 мм А240 ДСТУ 3760:2006, ГОСТ 7566-94, яка оплачена згідно з платіжним дорученням № 7507 від 27.09.2018.

Таким чином, загальна вартість придбаних деталей складає 111 710,92 грн.

При цьому, між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) було укладено Договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018, відповідно до умов якого Підрядник зобов`язався виконувати технічне обслуговування з відчепленням під час експлуатації вагонів власності Замовника, орендованих вагонів або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні, згідно договорів суборенди та даних довідки 2610ГІОЦ УЗ, на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, за реквізитами, обумовленими Переліком (Додаток № 2).

Послуги надаються на території одного із структурних підрозділів виконавця, обумовлених переліком.

Необхідні деталі для їх встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, були передані Структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», та були вмонтовані на вищевказані вагони, що підтверджується актами № 14 від 27.02.2019, № 15 від 27.02.2019, № 18 від 28.02.2019, № 19 від 12.03.2019, № 13 від 20.02.2019, № 26 від 27.03.2019, № 31 від 31.03.2019 на загальну суму 17 710,35 грн.

Факт оплати вищевказаних робіт позивачем підтверджується платіжним дорученням № 1295 від 20.02.2019, № 2058 від 18.03.2019, № 2059 від 18.03.2019, № 2053 від 18.03.2019, № 3031 від 16.04.2019, № 3034 від 16.04.2019, № 3072 від 17.04.2019.

Таким чином, загальна вартість по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони становить 17 710,35 грн.

Таким чином, загальний розмір збитків, які виникли у зв`язку з розкомплектуванням вагонів становить 129 421,27 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

У матеріалах справи наявні залізничні накладні № 469296, № 469908, № 469833, № 21291, № 41308586, № 21516, № 21500, № 48240089, № 22009, № 41320862, № 48161913, № 48162093, № 48102305, № 48160337, № 48162135, № 48161939, № 48202451, № 45989217, № 45989217.

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення вагонів позивача свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Як свідчать матеріали справи, на станціях Терни, Чортомлик та Шмаково було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів, а саме «разобладнання ручного стояночного гальма».

Згідно з п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розкомплектуванням вагонів, останні були відправлені до Структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів із ТОв-2(4) форми ВУ-36М.

Оскільки порожні приватні вагони мають статус «вантажу», відповідно до п. 2 Правил складання актів повинен бути складений комерційний акт у зв`язку із пошкодженням вантажу (вагону).

Однак, відповідач, прийнявши вагони до перевезення без заперечень, після виявлення їх пошкодження відмовив позивачу в оформленні комерційних актів.

Відповідно до п. 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями, згідно з наказом № 312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей:

- несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з п. 6.2.1. зазначеної Інструкції, при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти: дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для постановки такого вагону в состав поїзду.

З матеріалів справи вбачається, що вагони № 61077129, № 56965320, № 61190427, № 6106424, № 53196382, № 55341267, № 56871387, № 55025704, № 53520433, № 61015954, № 52365830, № 52574084, № 53500096, № 56146210, № 56765910, № 56942618, № 60028271, № 61296760, № 61079414 були відремонтовані з встановленням запасних частин, що підтверджується відповідними актами, копії яких долучено позивачем до позовної заяви. Загальна вартість робіт з відновлення, оплаченого позивачем, становить 17 710,35 грн.

Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи договорів поставки, специфікацій до них та платіжних доручень вбачається, що позивачем було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту відповідних вагонів на загальну суму 111 710,92 грн.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Таким чином, розмір завданих розукомплектуванням вагонів збитків позивачу складає 129 421,27 грн.

Згідно з положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як викладено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» № 01-8/91 від 29.11.2007, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Отже, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус «вантажу».

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Як слідує з наявних у матеріалах справи доказів, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні схоронності (збереження) належних позивачу вагонів під час їх курсування залізничними коліями, чим порушено положення Статуту залізниць та Закону України «Про залізничний транспорт», внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту та придбаних позивачем для цілей ремонту запасних частин.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача, який взяв на себе відповідальність за збереження прийнятих до перевезення вагонів позивача, але не зберіг майно позивача.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження відсутності вини щодо пошкодження (розукомплектування) вагонів позивача.

Твердження відповідача щодо недоведеності позивачем легітимності володіння розукомплектованими вагонами спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме договором № 82/11 від 11.03.2011, договором оренди залізничного рухомого складу № 12/09 від 24.12.2008, договором № 82/11 від 11.03.2011, договором № 82 від 11.03.2011, договором лізингу № 296-ФЛ від 25.06.2015, договором лізингу № 014-ФЛ від 30.03.2012, договором № 621/04 від 23.12.2004, договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, договором № 621/04 від 23.12.2004, договором № 82/11 від 11.03.2011, договором № 102/18 від 02.01.2018, договором № 002-ФЛ від 01.03.2012, договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, договором № 621/04 від 23.12.2004, договором № 621/04 від 23.12.2004, договором № 016-ФЛ від 09.04.2012, договором № 82/11 від 11.03.2011, договором № 82/11 від 11.03.2011.

При цьому позивач зазначив, що унеможливлений надати акт приймання-передачі вагонів відповідно до Договору № 82/11 від 11.03.2011 по вагонам № 61077129, № 61190427, № 61016424, № 61015954, № 61296760, № 61079414 у зв`язку з тим, що документи залишились у місті Донецьку на території, тимчасово непідконтрольної органам державної влади України.

Також не може бути прийнято до уваги доводи відповідача про нездійснення позивачем дій та заходів щодо співпраці з правоохоронними органами щодо розукомплектування. Складені відповідачем Акти про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, за відсутності встановлених правоохоронними органами обставин крадіжки у межах кримінального провадження, не можуть вважатися такими, що підтверджують здійснення крадіжки деталей вагонів третіми особами. При цьому, в силу п. 20 Правил складання актів (п. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Доводи відповідача про відсутність у позивача права на пред`явлення даного позову, оскільки ТзОВ «Лемтранс» не є ані вантажовідправником, ані вантажоодержувачем вказаних вагонів, відхиляються судом з огляду на те, що відповідач виступає саме як перевізник, на якого покладено обов`язок зі збереження прийнятого ним до перевезення вантажу (вагонів), і не вчинення відповідних дій прямо порушує права позивача, як особи, якій належать пошкоджені вагони на праві власності та оренди.

Крім того, суд враховує приписи ч. 1 та 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Всі інші аргументи відповідача, викладені у відзиві на позов спростовуються вищевказаними висновками суду, а тому до уваги не приймаються.

При цьому, суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (03150, м. Київ, вулиця Антоновича, будинок 46-46А; ідентифікаційний код 30600592) 129 421 (сто двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять одну) грн 27 коп. - збитків та 1 941 (одну тисячу дев`ятсот сорок одну) грн 32 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 27.09.2019.

Суддя В. В. Бондарчук