СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа № 922/1542/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Зубченко І.В., суддя Медуниця О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача не з`явився,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп", м. Київ, (вх. №2537Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 (суддя Ємельянова О.О., повний текст рішення складено 16.07.2019) у справі № 922/1542/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп", м. Київ,

до Приватного підприємства "Алкорм", м. Харків,

про стягнення 127282,09 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Приватного підприємства "Алкорм" про стягнення 127282,09 грн за неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки товару № 10/18 АЛ від 14.06.2018 року в частині постачання товару, з урахуванням чого, до стягнення заявлено суму попередньої оплати у розмірі 120 664,00 грн., пеню у розмірі 4 833,76 грн., 3 % річних у розмірі 577,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 206,64 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі №922/1542/19 в позові відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було здійснено попередню оплату згідно платіжного доручення № 1815 від 17.01.2019 року на суму 125 664, 00 грн. поза межами строку дії договору поставки товару № 10/18 АЛ від 14.06.2018 року, а відтак, дані взаємовідносини є такими, що можуть бути предметом окремого судового провадження.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі №922/1542/19, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач посилається на те, що:

- суд першої інстанції неправильно встановив ту обставину, що попередня оплата згідно платіжного доручення № 1815 від 17.01.2019 року на суму 125 664,00 грн. була здійснена поза межами строку дії договору поставки товару № 10/18 АЛ від 14.06.2018 року;

- суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про необхідність посилань на договір поставки товару у платіжному дорученні № 1815 від 17.01.2019 року у абзаці 4 аркушу 4 оскаржуваного рішення;

- суд першої інстанції неправильно встановив ту обставину, що у платіжному дорученні № 1818 від 17.01.2019 року міститься посилання на інший рахунок-фактуру, а не на рахунок № А-0000002 від 03.01.2019 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2019 визначено склад колегії суддів: Гребенюк Н.В. головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Зубченко І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.09.2019 призначено справу № 922/1542/19 до розгляду на "17" вересня 2019 р. о 14:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 117; повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до "01" жовтня 2019 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 117; викликано в судове засідання представників учасників справи з належним чином оформленими повноваженнями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2019 визначено склад колегії суддів: Гребенюк Н.В. головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Зубченко І.В., Медуниця О.Є.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, 01.10.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява (вх. № 9291) з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп"; доводи апеляційної скарги підтримує та просить її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 надіслана на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29А, проте, 30.09.2019 на адресу суду з поштового відділення повернувся лист з ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 про оголошення перерви у розгляді справи № 922/1542/19 з відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, приймаючи до уваги те, що ухвала суду була направлена відповідачу на адресу зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а відповідач не повідомляв суд про іншу адресу для направлення судових рішень, колегія суддів вважає, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 01.10.2019 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2018 року між Приватним підприємством Алкорм (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Іст Лоуд Груп (покупець) було укладено договір поставки товару № 10/18 АЛ (т. 1, а.с. 11-14).

Згідно з п. 1.1 договору в порядку та на умовах , визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється у такі строки на протязі 15-ти календарних днів після надходження попередньої оплати за товар на розрахунковий рахунок постачальника.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пункт 12.1. договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 12.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2018 року (пункт 12.2. договору).

Відповідно до пункту 12.4. договору якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Пунктом 1.2. договору визначено найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються в рахунках.

Згідно пункту 5.2. договору розрахунки за товар здійснюються на умовах 100 % попередньої оплати на підставі рахунку-фактури на протязі 3 банківських днів з дня його виставлення.

Відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № А-00000002 від 03.01.2019 року на суму 125 664, 00 грн на пруток БрО10Ф1 d 60, шляхом направлення його на електронну адресу позивача (том 1, а.с. 20).

17.01.2019 року позивачем здійснено перерахунок коштів на загальну суму 125 664, 00 грн.

У зв`язку з не поставкою товару, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, а саме 12.03.2019 (шляхом направлення її на електронну пошту відповідача) вх. № 12/03-1, у якій просив повернути не отоварені кошти, перераховані згідно рахунку № А-0000002 від 03.01.2019 року у розмірі 125 664, 00 грн (т. 1, а.с. 22).

Відповідач 27.03.2019 здійснив часткове повернення грошових коштів у розмірі 5 000, 00 грн (т. 1, а.с. 25) зазначивши в призначенні платежу повернення коштів за металобрухт зг. рахунку № А-002 від 03.01.2019 року. Решту суми грошових коштів відповідач позивачу не повернув. Відповіді на зазначену претензію позивача відповідач не надав.

Позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, а саме 12.04.2019 (шляхом направлення її через ПАТ Укрпошта) вих. № 12/1, у якій просив також повернути перераховані у розмірі 125 664, 00 грн (т. 1, а.с. 26). Дана вимога позивача також залишилась без відповіді.

Як зазначає позивач, останній належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та здійснив попередню оплату товару, проте відповідач в порушення умов договору не виконав взяті на себе зобов`язання, не здійснив поставку товару, а також не повернув позивачеві суму попередньої оплати, за розрахунком позивача сума попередньої оплати, що підлягає стягненню із відповідача становить 120 664, 00 грн, що і стало підставою для звернення із відповідним позовом до суду.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у позові, виходив з того, що позивачем було здійснено попередню оплату згідно платіжного доручення № 1815 від 17.01.2019 року на суму 125 664,00 грн поза межами строку дії договору поставки товару № 10/18 АЛ від 14.06.2018, а відтак, дані взаємовідносини є такими, що можуть бути предметом окремого судового провадження.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 174 Господарського кодексу України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із положеннями статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.525, 526 Цивільного кодексу України, з якими кореспондується ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки, продавець (постачальник), який провадить підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення договору про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору позивач здійснив попередню оплату 17.01.2019.

Відповідно до пункту 12.2. договору поставки товару № 10/18 АЛ від 14.06.2018 року строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього Договору та закінчується « 31» грудня 2018 р.

Згідно з пунктом 13.9. договору у випадку якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити умови «ДОГОВОРУ» за 10 банківських днів до закінчення терміну дії, цей «ДОГОВІР» буде вважатися пролонгованим на наступний календарний рік з 1 січня по 31 грудня. Дана умова діє на кожен наступний рік.

Матеріали справи не містять доказів того, що будь-яка із сторін заявляла про свій намір розірвати договір у встановленому пунктом 13.9. договору порядку, тому, договір між позивачем та відповідачем вважається пролонгованим по 31 грудня 2019 року.

Позивачем додано до матеріалів справи докази, які підтверджують вчинення сторонами дій на виконання договору поставки № 10/18 АЛ від 14.06.2018, а саме виставлення рахунку-фактури № А-00000002 від 03 січня 2019 року відповідачем; оплата вказаного рахунку-фактури позивачем 17 січня 2019 року; направлення позивачем вимоги вих. № 12/03-1 від 12 березня 2019 р., про повернення оплачених коштів за непоставлений товар, з посиланням на рахунок № А-00000002 від 03 січня 2019 року та платіжне доручення № 1815 від 17 січня 2019 року; повернення частини сплачених коштів відповідачем позивачу у розмірі 5000,00 грн. згідно платіжного доручення № 92 від 27 березня 2019 року, з посиланням на рахунок від 03.01.2019 року; звернення позивача з претензією до відповідача з посиланням на рахунок № А-00000002 від 03 січня 2019 року, платіжне доручення № 1815 від 17 січня 2019 року та договір поставки № 10/18 АЛ від 14 червня 2018 року.

Матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача щодо дії договору, призначень платежу, а також не містять докази існування між сторонами інших правовідносин.

Враховуючи викладене, рахунок, наявний у матеріалах справи, виставлявся відповідачем та попередня оплата здійснювалась позивачем у строк дії договору та на його виконання, а повернення відповідачем частини коштів за непоставлений товар (5 000,00 грн) свідчить про визнання ним заборгованості за спірним договором.

Суд першої інстанції не врахував положення пункту 13.9. Договору, відсутність будь-яких заяв від сторін договору про намір його розірвати та вчинення ряду дій спрямованих на виконання договору поставки № 10/18 АЛ від 14 червня 2018 року та дійшов помилкового висновку про припинення дії договору 31.12.2018 року.

При здійсненні платежу позивач керувався положеннями договору поставки товару № 10/18 АЛ від 14.06.2018 року.

Відповідно до пункту 5.2. Договору розрахунки за товар здійснюються на умовах 100 % попередньої оплати на підставі рахунку-фактури на протязі З банківських днів з дня його виставлення.

Умови договору не передбачають необхідності зазначення додаткової інформації при здійсненні платежу у платіжному дорученні, зокрема зазначення номеру договору. Інших договорів між сторонами укладено не було.

Платіж був здійснений позивачем згідно рахунку відповідача та з посиланням на нього, що відповідає пункту 5.2. Договору.

Позивач сплатив кошти відповідно до виставленого рахунку, що підтверджується платіжним дорученням № 1815 від 17 січня 2019 року, в якому у призначенні платежу зазначено «Оплата за пруток згідно рахунку-фактурі № 2 від 03.01.2019, у т.ч. ПДВ 20944,00 грн.».

Платіжним дорученням № 1815 від 17 січня 2019 року було сплачено грошові кошти у сумі, на реквізити та за товар, що були вказані відповідачем у рахунку-фактурі № А-00000002 від 3 січня 2019 року.

Колегія суддів також при вирішенні даного господарського спору враховує, що до найбільш важливих загальних принципів права віднесено принцип справедливості, добросовісності і розумності, який, згідно зі ст. 3 ЦК України, визнається загальною засадою цивільного законодавства.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи свідчать, що відповідачем не виставлялось інших рахунків та між відповідачем і позивачем не існувало інших договірних відносин, на виконання яких здійснювався переказ коштів, спірний договір не припинив своєї дії, в матеріалах справи наявні вимоги позивача до відповідача щодо повернення коштів (вих. № 12/03-1 від 12 березня 2019 р., вих № 12/1 від 12.04.2019 р.), які підтверджують, що оплата у розмірі 125 664,00 грн. здійснювалась на підставі виставленого рахунку № А-00000002 від 3 січня 2019 року, а також, наявне платіжне доручення № 92 від 27 березня 2019 року, яке підтверджує визнання заборгованості відповідачем, шляхом повернення частини коштів (5 000,00 грн), що становили суму попередньої оплати, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Приватного підприємства "Алкорм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" суми попередньої оплати у розмірі 120 664,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 4 833,76 грн, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.2 договору, у випадку порушення встановлених даним договором та заявками до нього строків поставки товару або недопоставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши нарахування позивачем суми пені, судова колегія дійшла висновку про те, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4 833,76 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 577,69 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 206,64 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та 3% річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №923/1151/17 від 17.10.2018.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 577,69 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 206,64 грн є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп", м. Київ, підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі № 922/1542/19 - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову частково.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, необхідно здійснити розподіл судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, статтями 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі № 922/1542/19 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі № 922/1542/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з Приватного підприємства "Алкорм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" суми попередньої оплати у розмірі 120 664,00 грн, пені у розмірі 4 833,76 грн задовольнити.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "Алкорм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" 3 % річних у розмірі 577,69 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 206,64 грн відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "Алкорм" (61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" (02141, м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд. 2, офіс 416, ) суму попередньої оплати у розмірі 120 664,00 грн, пеню у розмірі 4 833,76 грн, 1 921,00 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.10.2019.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця