ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Справа № 925/1036/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - Іванов С.Г. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі

регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного

товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско",

с. Геронимівка, Черкаський район, Черкаська область

про стягнення 54 075 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" про стягнення 54 075 грн. 00 коп. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у перевізному документі.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 27 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 12 год. 00 хв. 26 вересня 2019 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Крім того до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафу, в якому також відповідач визнав позов.

В судовому засіданні, яке відбулося 26 вересня 2019 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1036/19.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 54 075 грн. 00 коп. штрафу, позивач стверджував, що відповідачем було невірно вказано масу вантажу в накладній від 27 лютого 2019 року за №48579429, в зв`язку з чим згідно ст. 122 Статуту залізниць України (далі - Статут) з відправника (відповідача) стягується штраф у розмірі визначеному ст. 118 Статуту.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 27 лютого 2019 року товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско" за залізничною накладною №48579429 у вагон №58504960 на станцію призначення Жовтнева Одеської залізниці було відвантажено пшеницю, загальною масою 64 900 кг. Спосіб визначення маси - на вагонних вагах (150 т).

В Додатку 3 "Пояснення щодо заповнення накладної" до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 зазначено, що в графі 24 накладної "Маса вантажу, визначена відправником" заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом). В графі 25 накладної "Маса вантажу, визначена залізницею" заповнюється, якщо масу вантажу визначено залізницею. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом)

З копії накладної №48579429 вбачається, що маса вантажу визначена відправником (графа 24 накладної).

З даних залізничної накладної вбачається, що навантаження вагону здійснювалося засобами відправника (відповідача у справі), правильність внесених до накладної відомостей підтверджено підписом представника вантажовідправника, у відповідності до п. 2.3. Правил оформлення перевізних документів.

Згідно ст. 24 Статуту залізниць вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

По прибуттю потягу на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці працівниками залізниці 03 березня 2019 року було здійснено перевірку маси вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт №450003/40/6 від 03 березня 2019 року.

Перевіркою було встановлено, що фактична маса брутто вагону склала 84 250 кг, тара вагону - 21 100 кг, фактична маса вантажу нетто 63 150 кг, що менша документу на 1 750 кг. ЗПП відправника на верхніх завантажувальних люках та на нижніх розвантажувальних люках справні, номери відповідають документу. Завантажувальні та розвантажувальні люки щільно закриті, течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Зауважень на складений комерційний акт вантажоотримувачем зафіксовано не було.

Статтею 129 Статуту передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно п. 10 Правил складання актів (стаття 129 Статуту) комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

В п. 12. Правил складання актів (стаття 129 Статуту) зазначено, що якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил.

Комерційний акт підписаний посадовими особами залізниці, які відповідають за достовірність відомостей, зазначених у акті, що відповідає вимогам пункту 10 Правил складання актів.

Згідно ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондуються з вимогами ч. 4 ст. 909 та ч. 1 ст. 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати згідно зі статтею 118 цього Статуту, при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту визначено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як зазначалося вище, результати комісійного зважування вантажу у відповідності до ст. 129 Статуту залізниць України, пункту 2 Правил складання актів підтверджується комерційним актом №450003/40/6 від 03 березня 2019 року.

Відповідно до пункту 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року N644 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за N 863/5084, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, в тому числі графу "Маса вантажу визначена відправником" та в яких вказується маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом). Правильність внесених у накладну відомостей представник відправника підтверджує своїм підписом.

Отже, саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість, до укладання договору перевезення, перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ.

Судом встановлено, що у накладній №48579429 правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника - відповідача ОСОБА_1 .

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21 листопада 2000 року, встановлено, що загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом, тип ваг указується в накладній. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Ваговимірювальні технічні засоби відправників (одержувачів) мають бути повірені органами Держспоживстандарту та взяті на облік залізницею відповідно до Інструкції про порядок застосування ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті.

Згідно п. п. 2.1., 2.3. Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року №442 засоби ваговимірювальної техніки (далі - ЗВВТ), які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (далі - сторонні організації), підлягають обліку залізницями.

Якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, вони беруться на облік ревізором вагового господарства дирекції, який відповідно до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року N411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 лютого 1997 року за N 50/1854 (далі - ПТЕ), оформлює технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (далі - технічний паспорт ЗВВТ) згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ робиться запис про повірку або державну метрологічну атестацію, вказується нормована похибка для різних режимів зважування згідно з вимогами пункту 1.9 розділу I цієї Інструкції, зазначається можливість зважування небезпечних вантажів згідно з наданими документами та робиться запис про придатність ЗВВТ для зважування відповідних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. У технічному паспорті електронних ЗВВТ записуються також заводські номери датчиків, вагопроцесора, у разі потреби - контрольне число фіскальної реєстрації регулювання ЗВВТ, зазначене в експлуатаційних документах виробника ЗВВТ, яке визначає його технічний стан.

Технічний паспорт ЗВВТ надається начальнику станції, на якій будуть оформлятися перевізні документи за результатами зважування на цих ЗВВТ.

Технічні паспорти ЗВВТ повинні зберігатися в місці, визначеному розпорядчим документом начальника станції, який забезпечує їх схоронність. На прохання власника ЗВВТ йому може бути надано копію технічного паспорта ЗВВТ.

Технічні паспорти ЗВВТ, які зберігаються у начальника станції, є документами, згідно з якими розглядаються претензії, пов`язані з визначенням маси вантажу.

Записи в технічному паспорті ЗВВТ у процесі експлуатації здійснюють:

керівники вагових бригад, ревізори вагового господарства дирекції - про огляд-перевірку, профілактичне технічне обслуговування, виконані ремонти та про усунення недоліків, виявлених особами, що проводили перевірку;

ревізори вагового господарства залізниці та дирекції - про результати перевірки (несправності ЗВВТ, невідповідності залізничних колій, вагонних ваг, фундаментів, вагових приміщень тощо вимогам нормативно-правових актів та/або нормативних документів) та, у разі потреби, про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин;

державні повірники та повірники (далі - повірники) - про результати виконання повірки або державної метрологічної атестації;

керівники служб комерційної роботи та маркетингу залізниць, комерційних відділів дирекцій, Головного комерційного управління Укрзалізниці - про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин за результатами перевірки;

інші ревізори - відповідно до своїх повноважень (п. 2.5. Інструкції).

З копії технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки вагонних ваг, заводський номер 032 станція Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці (а.с.15-16) вбачається, що 28 грудня 2018 року вагонним вагам проведено державну повірку.

Таким чином слід дійти висновку, що переважування вантажу здійснювалося на справних засобах ваговимірювальної техніки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, як зазначалося вище, відповідач позов визнав повністю.

Згідно ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов наступних висновків:

перевезення вантажу здійснювалося залізничним транспортом по маршруту зазначеному в накладній;

в накладній саме відповідачем було зазначено масу вантажу - 64 900 кг;

ваги на яких було здійснено перевірку маси вантажу були придатні для зважування та пройшли відповідну повірку;

факт розходження даних про масу вантажу вказаної у перевізних документах з даними виявленими при зважуванні на вагах підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того, судом враховано, що отримувач вантажу не зафіксував зауважень на складений комерційний акт від 03 березня 2019 року станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці.

Тобто, отримано було одержувачем вантажу на 1 750 кг менше ніж вказано в провізному документі.

В добровільному порядку штраф відповідачем не сплачено, його розмір є вірним, строк сплати настав.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 54 075 грн. 00 коп. штрафу.

Як зазначалося вище, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення штрафу, оскільки штраф є занадто великим, а фінансове становище підприємства складне.

Відповідач вказував, що протягом 2019 року значно зменшилися обсяги транспортно-експедиторських послуг, які надає клієнтам відповідач, що в свою чергу призвело до зменшення доходів підприємства.

Також відповідач вказував, що завжди у повному обсязі виконує покладені на нього вимоги згідно договору від 02 травня 2018 року про надання послуг укладеного з позивачем.

В зв`язку з чим відповідач просив суд зменшити розмір штрафу до 10 815 грн. 00 коп.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Водночас відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів невідповідності розміру нарахованого за порушення Правил штрафу наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій. Саме лише посилання відповідача на його тяжке майнове та фінансове становище не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, тяжке фінансове становище боржника може бути підтверджене первинними бухгалтерськими документами, зокрема, балансом підприємства, банківськими виписками про залишок коштів на рахунках, висновком аудиторської перевірки тощо.

Проте, відповідних належних доказів, які б свідчили про відповідне фінансове становище підприємства, суду надано не було.

Копію клопотання (письмової заяви) про зменшення розміру штрафу відповідач позивачу не направляв, а тому інша сторона була позбавлена можливості надати суду свої заперечення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

В зв`язку з тим, що відповідачем було визнано позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Водночас, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір повертається лише за клопотанням особи.

Отже, повернення судового збору без відповідного клопотання не допускається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 185, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транско", вул. Вернигори, 11, с. Геронимівка, Черкаського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 41640716 на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", пр. Дмитра Яворницького, 108, м. Дніпро, ідентифікаційний код 40081237 - 54 075 грн. 00 коп. - штрафу та 960 грн. 50 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 27 вересня 2019 року.

Суддя А.В.Васянович