ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. Справа №909/176/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Орищин Г.В.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача Олійник Р.Б.-представник

від відповідача Ільтьо І.І. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" б/н від 10.06.2019 (вх.ЗАГС № 0105/2284/19 від 21.06.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 (суддя Деделюк Б.В. повний текст складено 27.05.2019, м . Івано-Франківськ)

у справі №909/176/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Стеф"юка Василя Васильовича

про стягнення коштів в сумі 850 000 грн.

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Стеф"юка Василя Васильовича про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 850 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовляється від добровільного повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 850 000 грн., які йому перераховані за поставку деревинної щепи.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у справі №909/176/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з Фізичної особи-підприємця Стеф " юка Василя Васильович на користь ТОВ "Соковий завод Сокирянський" 38 872 грн. 11 коп. безпідставно отриманих коштів, 583 грн. 08 коп. судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ФОП Стеф " юка Василя Васильовича на користь ТОВ "Соковий завод Сокирянський" 811 127,89грн. безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач відправляв позивачу товар згідно сплачених ним сум, товар позивач отримував та використовував у своїй діяльності. Останню машину відповідачем не відправлено оскільки позивач не доплатив за неї у повному обсязі. Разом з тим відповідач не заперечує щодо повернення позивачу передоплати в сумі 38 872,11грн. В матеріалах справи відсутні докази про перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів в сумі 38 872,11грн.

ТОВ "Соковий завод Сокирянський" подано апеляційну скаргу б/н від 10.06.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким стягнути з ФОП Стеф`юка В.В. на користь скаржника безпідставно отримані кошти в сумі 850 000,00грн., посилаючись на те, що рішення суду є незаконне, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник вважає, що договір поставки між сторонами не укладався, пробні партії товару - деревинної щепи не задовольнили вимоги позивача з огляду на низьку якість.

Окрім того, скаржник вважає, що, порушивши приписи ч.ч.3,4,8,9,11 ст.80 ГПК України, суд першої інстанції поклав в основу рішення підроблені зацікавленою особою докази, позбавивши позивача відповідним процесуальним чином можливості відреагувати на даний факт та подати заперечення та докази.

Також, скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що копії видаткових накладних, укладених між ФОП Стеф`юк В . В. та ТОВ "Соковий завод Сокирянський", які знаходяться в матеріалах справи (а.с.96-111) є підробленими, оскільки ОСОБА_6 в період підписання видаткових накладних не працював на цій посаді на підприємстві та, окрім того, не мав доступу до печатки підриємства.

ТОВ "Соковий завод Сокирянський" подано клопотання про долучення доказів а саме, довідки Чеської компанії "Вітман Груп", з якої вбачається, що в період з 13.09.2018 до 23.11.2018 ОСОБА_6 працював в даній компанії на посаді складського робочого, оператора вантажного візка.

ФОП Стеф " юком В . В . відзиву на апеляційну скаргу не подано, вимоги ухвали суду від 26.06.2019 не виконано.

05.09.2019 відповідачем подано клопотання б/н від 04.09.2019 про долучення до матеріалів справи копій документів та врахувати зазначені докази при розгляді апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник скаржника заперечив щодо долучення наведених додаткових доказів до матеріалів справи з врахуванням останніх при розгляду апеляційної скарги.

Щодо вищенаведеного судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.3, 4,9 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається із матеріалів справи та зазначено вище, відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався, у клопотанні про долучення додаткових доказів до матеріалів справи не зазначено причини неподання доказів у суд апеляційної інстанції у зазначений строк, оскрім того, судова колегія зазначає, що подані відповідачем додаткові докази належним чином не завірено.

Зважаючи на наведене, судова колегія долучає до матеріалів справи вищенаведені додаткові докази, однак до розгляду не приймає як такі, що подані в суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, у період з 16.10.2018 по 27.10.2018 позивачем перераховано відповідачу кошти в сумі 850 000,00грн. згідно платіжних доручень № 220 від 16.10.2018, № 232 від 18.10.2018, № 233 від 18.10.2018, № 242 від 22.10.2018, № 248 від 23.10.2018, № 249 від 23.10.2018, №261 від 24.10.2018, призначення платежу у даних накладних вказано оплата за щепу паливну деревну згідно рахунка.

Як зазначалось вище, позивач заперечує укладення договору поставки між сторонами, а пробні партії товару деревинної щепи не задовольнили вимоги позивача, з огляду на його низку якість.

05.12.2018 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу №051218-1 щодо повернення безпідставно отриманих коштів, яка останнім залишена без розгляду.

В ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції відповідач стверджує, що доводи позивача у справі не відповідають дійсності, а його вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 38 872,11грн. та вважає правомірним відмову у задоволенні позовних вимог в сумі 811 127,89грн.

Зазначає, що з позивачу було поставлено продукцію частинами відповідно до здійснених ним оплат згідно виставлених рахунків (на платіжних документах позивача вказано призначення платежу згідно виставлених рахунків), а залишкова вартість недопоставленої продукції становить 38 872,11грн., що власне і становить заборгованість, яку відповідач визнає.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом взято до уваги, що ФОП Стеф"юк В.В. відправлено, а ТОВ "Соковий завод Сокирянський" отримано товар в кількості 385,11 тонн (16 машин), в період з 17.10.2018 по 30.10.2018, про що свідчать копії видаткових накладних, які долучено до матеріалів справи (№№ 1-16), на загальну суму 811 127,89грн. та прийшов до висновку, що відповідач відправляв позивачу товар згідно сплачених ним сум, товар позивач отримував та використовував у своїй діяльності. Останню машину відповідачем не відправлено, оскільки позивач не доплатив за неї у повному обсязі. Разом з тим відповідач не заперечує щодо повернення позивачу передоплати в сумі 38 872,11грн. В матеріалах справи відсутні докази про перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів в сумі 38 872,11грн..

Щодо вищенаведеного судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказана норма Цивільного Кодексу кореспондується із ст. 193 ГК України, відповідно до ч. 1 якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому положення глави 83 ЦК України про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Як зазначалось вище, скаржник заперечує факт укладення між ФОП Стеф`юк В.В. та ТОВ "Соковий завод Сокирянський" та підписання товариством видаткових накладних № 1 від 17.10.2018, №2 від 18.10.2018, №3 від 20.10.2018, № 4 від 21.10.2018, №5 від 22.10.2018, № 6 від 23.10.2018, №7 від 23.10.2018. № 8 від 24.10.2018, №9 від 24.10.2018, №10 від 25.10.2018, №11 від 25.10.2018, №12 від 27.10.2018, №13 від 28.10.2018. №14 від 29.10.2018, №15 від 29.10.2018, №16 від 30.10.2018 та зазначає, що наведені накладені є підробленими. Дану обставину обгрунтовує тим, що зазначені спірні накладні підписано зі сторони товариства начальником котельні ОСОБА_6 .

В той же час позивачем подано суду довідку Чеської компанії «Вітман Груп» з якої вбачається, що в період з 13.09.2018 до 23.11. 2018 ОСОБА_6 працював в даній компанії на посаді складського робочого, оператора вантажного візка. Перебування ОСОБА_6 у спірний період за кордоном підтверджується також копіями закордонного паспорта останнього, наказом про припинення трудового договору ОСОБА_6 з ТОВ «Соковий завод Сокрирнянський» від 04.07.2018, трудовою книжкою ОСОБА_6 із записом про звільнення з посади від 04.07.2018..

З метою встановлення фактичних обставин судов апепляційної інстанції, ухвалою від 20.08.2019 зобов`язано ФОП Стеф`юка В.В . надати для огляду суду оригінали видаткових накладних: № 1 від 17.10.2018, №2 від 18.10.2018, №3 від 20.10.2018, № 4 від 21.10.2018, №5 від 22.10.2018, № 6 від 23.10.2018, №7 від 23.10.2018. № 8 від 24.10.2018, №9 від 24.10.2018, №10 від 25.10.2018, №11 від 25.10.2018, №12 від 27.10.2018, №13 від 28.10.2018. №14 від 29.10.2018, №15 від 29.10.2018, №16 від 30.10.2018.

Відповідачем вимог ухвали суду не виконано, в судове засідання 05.09.2019 представником відповідача оригіналів зазначених накладних не подано. Посилання відповідача на неотримання ним ухвали суду від 20.08.2019, як на підставу неможливості надання витребуваних документів, судовою колегією до уваги не приймається, оскільки ухвала суду направлена сторонам належним чином, відповідач був проінформований про розгляд справи в суді апеляційної інстанції і не позбавлений можливості ознайомитися із процесуальними документами щодо розгляду справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

В матеріалах справи наявні лише копії спірних видаткових накладних, існування яких заперечується позивачем.

Оригінали видаткових накладних, про які зазначає відповідач, не надавалися для огляду суду апеляційної інстанції, і як вбачається із матеріалів справи і суду І інстанції.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88, зареєстр. в Мінюсті 05.06.1995 за № 168/704 документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Видаткові накладні є первинними документами, які підтверджують факт проведення господарської операції, а тому наявність названих документів безпосередньо пов`язана з доказуванням факту поставки.

Однак в матеріалах справи знаходяться тільки копії видаткових накладних і скаржник оспорює як факт існування їх оригіналів так і факт підписання товариством цих накладних.

Окрім того, зміст видаткових накладних не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність" та п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, оскільки із зазначених накладних неможливо встановити особи, яка пдіписала зазначені документи від імені позивача.

Відповідно до ч.6 ст. 91 ГПК України у разі, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Підсумовуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено суду факту здійснення поставки товару позивачу по видатковим накладним № 1 від 17.10.2018, №2 від 18.10.2018, №3 від 20.10.2018, № 4 від 21.10.2018, №5 від 22.10.2018, № 6 від 23.10.2018, №7 від 23.10.2018. № 8 від 24.10.2018, №9 від 24.10.2018, №10 від 25.10.2018, №11 від 25.10.2018, №12 від 27.10.2018, №13 від 28.10.2018. №14 від 29.10.2018, №15 від 29.10.2018, №16 від 30.10.2018, копії яких наявні у справі, та не спростовано посилання позивача щодо відсутності таких поставок, що в свою чергу свідчить про правомірність заявлених вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 850 000грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, помилковим є висновок суду першої інстанції, що вимога позивача щодо стягнення 811 127,89грн. безпідставно отриманих коштів не обґрунтована матеріалами справи та не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі підлягає скасуванню частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Скаржником заявлено клопотання про стягнення судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу задоволено, судові витрати за перегляд рішення в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 269,270, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" б/н від 10.06.2019 (вх.ЗАГС № 0105/2284/19 від 21.06.2019) задоволити частково.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у справі №909/176/19 скасувати в части ні відмови в позові. В цій частині позов задоволити. В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Стеф"юка Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (60231, Чернівецька область, Сокирянський район, с. Коболчин, вул. Пушкіна, 1А, (ідентифікаційний код 39761131) 850 000,00грн. безпідставно отриманих коштів, 12 750,00грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 19 125,00грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 20 250,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Місцевому господарському суду видати наказ.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.09.2019 та підписано 26.09.2019 з врахуванням того, що суддя Скрипчук О.С. перебувала у відпустці з 16.09.2019 по 25.09.2019 згідно наказу Голови суду №06-03/108 від 10.09.2019..

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.

суддя Скрипчук О.С.