ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 910/3728/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Макєєв В.М. (ордер серія КВ №409243 від 29.01.2019)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2019 р.

у справі №910/3728/19 (суддя - Бондаренко Г. П.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"

про відшкодування шкоди 14 284,38 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 14 284,38 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.06.2019 року у справі №910/3728/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач звернувся із заявою про відшкодування 14 284,38 грн. після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідач правомірно відмовив у його виплаті на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - приватне акціонерне товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2019 р. у справі №910/3728/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що позивач звернувся з позовом щодо стягнення відшкодування після виявлення скритих пошкоджень, а тому це є додаткова вимогами яка не регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 23.09.2019 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 58,59).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представника відповідача обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.06.2017 року на автодорозі Київ - Знам'янка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ГАЗ 32212", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 (власник автомобіля - товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФЕ Бетон") та "RENAULT MASTER", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4. Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "ГАЗ 32212", реєстраційний номер НОМЕР_1. Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №120057 (а.с.16).

Майнові інтереси ТОВ "ЕФЕ Бетон", пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем - "ГАЗ 32212", реєстраційний номер НОМЕР_1, застраховано у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00027 від 13.01.2017 (а.с.12).

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 04.07.2017 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності.(а.с.33).

У відповідності до рахунку - фактури № J від 13.09.2017 іноземного підприємства "АІС - Автоцентр" вартість відновлення пошкодженого "ГАЗ 32212", реєстраційний номер НОМЕР_1 складала 12 272, 44 грн. (а.с.26)

Сума страхового відшкодування до виплати згідно з умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00027 на підставі страхового акта № ДККА - 57195 від 23.10.2017 складала 12 272, 44 грн. (а.с.21)

Як вбачається з платіжного доручення №30588 від 24.10.2017 року виплачена позивачем сума страхового відшкодування страхувальнику (шляхом перерахування на рахунок Іноземного підприємства "АІС - Автоцентр") в повному розмірі 12 272, 44 грн. (а.с.22).

22.12.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу №28801, в якій зазначено, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 12 272,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням доручення №30588 від 24.10.2017 року, та просив відшкодувати суму в порядку регресу у розмірі 12 272,44 грн. (а.с.23).

Відповідачем на виконання вимог позивача було частково відшкодовано шкоду (за мінусом франшизи, яка була передбачена полісом страхування) у розмірі 11 772, 44 грн. , що підтверджується платіжним дорученням № 584 від 30.03.2018.(а.с.24)

В подальшому, відповідно до рахунку - фактури № J від 20.04.2018 іноземного підприємства "АІС - Автоцентр" вартість відновлення пошкодженого "ГАЗ 32212", реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 26 556, 82 грн.(а.с.26)

На підставі додаткового страхового акта № ДККА - 57195/1 від 24.04.2018 сума страхового відшкодування до виплати згідно з умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00027 від 13.01.2017 склала ще 14 284, 38 грн. (а.с.28)

Зазначена сума страхового відшкодування, також, була виплачена позивачем страхувальнику (шляхом перерахування на рахунок власника застрахованого транспортного засобу в повному обсязі, а саме: 14 284, 38 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.04.2018 № 8390. (а.с.29)

02.11.2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в сумі 14 284, 38 грн. (а.с.30).

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що відповідач страхове відшкодування не сплатив, в свою чергу відповідь на претензію направив лише 07.02.2019 року листом № 172 в якому відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки останній звернувся із відповідною заявою (претензією) про виплату після спливу однорічного строку з моменту дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 16.06.2017.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що з вимогою про стягнення страхового відшкодування в розмірі 14 284,38 грн. позивач звернувся після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Таким чином, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 05.06.2018 року у справі №910/7449/17) зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Як вже зазначалось вище з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 14 284, 38 грн., відповідач звернувся після пропуску одного року з моменту дорожньо-транспортної пригоди ( дорожньо-транспортна пригода відбулась 16 червня 2017 року), що є підставою для відмови в виплаті відповідно до вимог підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що річний строк для звернення за виплатою страхового відшкодування не був пропущений позивачем, так як відшкодуванню підлягали додаткові витрати після виявлення скритих пошкоджень, оскільки діючим законодавством не передбачено виключень або продовження строку звернення за відшкодуванням страхових виплат з причин вказаних позивачем.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до змісту платіжного доручення №8390 (а.с. 29) виплата страхового відшкодування по додатковим вимогам була здійснена позивачем страхувальнику в квітні 2018 року, відповідно позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 14 284, 38 грн. у строк встановлений законом.

Аналізуючи зазначені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування в розмірі 14 284, 38 грн., оскільки заява про страхове відшкодування за шкоду заподіяну автомобілю ГАЗ 32212, д.р.н ВС9035ЕІ надійшла більше ніж через рік після скоєння ДТП, тому на підставі 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не має юридичних підставі для виплати страхового відшкодування.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 провадження №12-104гс18.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні позовних вимог про стягнення 14 284,38 грн. страхового відшкодування слід відмовити, оскільки позивачем було пропущено річний строк для звернення за виплатою додаткового страхового відшкодування, передбачений відповідно до вимог підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ".

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 13.06.2019 року у справі № 910/3728/19, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2019 року у справі № 910/3728/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2019 року у справі № 910/3728/19 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/3728/19 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 04.10.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.А. Пашкіна