ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019м. ДніпроСправа № 904/3324/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САББІА ГРУП", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпро

про стягнення 429 399,21 грн. за Договором поставки № 61/36 від 12.02.2016

Представники:

від позивача: Бобошко О.А. - адвокат

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САББІА ГРУП" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 429 399,21 грн., яка складається з суми основного боргу - 323 642,35 грн., інфляційних втрат - 86 074,56 грн. та 3% річних - 19 682,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки № 61/36 від 12.02.2016 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 05.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 27.08.2019.

22.08.2019 Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 27.08.2019 оголошено перерву до 17.09.2019.

Ухвалою від 17.09.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 03.10.2019.

17.09.2019 (після судового засідання) позивач надав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що він вважає вартість послуг з правової допомоги розумною та співрозмірною складності справи та вона складає не більше 7,3 % від ціни позову.

Позивачу у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується підписом його представника на поштовому повідомленні № 721.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 03.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "САББІА ГРУП" (далі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "ДНІПРОВАЖМАШ" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №61/36 (далі - договір).

За цим договором постачальник зобов`язується в порядку і терміни, встановлені цим договором, передати у власність покупцеві продукцію, в певній кількості, відповідної якості і по цінах, що вказані в специфікаціях, а покупець зобов`язується прийняти продукцію і сплатити її на умовах визначених у цьому договорі (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору кількість, асортимент та ціни продукції, що поставляється, вказуються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що загальна кількість продукції, що постачається за даним договором, визначається як наростаюча кількість по всіх поставках, проведених згідно оформлених специфікацій і накладних.

Загальна сума цього договору визначається як наростаюча сума по всіх поставках, проведених протягом всього терміну дії цього договору згідно підписаних сторонами специфікацій (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.1. договору за поставлену партію продукції покупець проводить оплату на протязі 15 банківських днів після постачання, за залізничний тариф покупець проводить 100% попередню оплату.

Відповідно до п. 4.3. договору датою поставки вважається дата, що вказується на накладні (транспортній накладній).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 11.1. договору).

Пунктом 11.2. договору встановлено, що якщо за 30днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила про своє бажання розірвати договір, даний договір вважається пролонгованим на 1 рік.

На виконання умов договору, сторонами 11.01.2017 підписано специфікацію № 5, в п. 2 якої зазначені умови розрахунків: за залізничний тариф - 100% передплата вартості перевезення замовленої партії продукції на підставі рахунку постачальника; за продукцію: не пізніше 15 календарних днів з дати постачання партії продукції.

Як зазначено в позовній заяві, позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару на загальну суму 3 951 934,92 грн., яка складається з суми за поставлений товар - 3 515 075,32 грн. та відшкодування вартості залізничних перевезень винагороди експерта - 436 859,60 грн.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 3 628 292,57 грн., в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 323 642,35 грн., що стало підставою для нарахування інфляційних втрат у сумі 86 074,56 грн. та 3% річних - 19 682,30 грн, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В підтвердження поставки товару позивачем надано до суду видаткові накладні № 640 від 15.08.2017 на суму 80 404,00 грн., № 641 від 15.08.2017 на суму 84 490,00 грн., № 642 від 15.08.2017 на суму 86 286,00 грн., № 643 від 15.08.2017 на суму 113 108,00 грн., № №644 від 15.08.2017 на суму 57 668,00 грн., № 691 від 20.08.2017 на суму 2 059,20 грн. Отримання товару по зазначеним накладним підтверджується залізничними накладними.

Також позивачем відповідачеві виставлено рахунки на оплату № 621 від 15.08.2017 на суму 80 404,00 грн., № 622 від 15.08.2017т на суму 84 490,00 грн., №623 від 15.08.2017 на суму 86 286,00 грн., № 624 від 15.08.2017 на суму 113 108,00 грн., № 625 від 15.08.2019 на суму 57 668,00 грн. та № 670 від 30.08.2017 на суму 2 059,20 грн.

Крім того, заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 323 642,35 грн. підтверджується довідкою від 18.07.2019 (а.с. 66).

На час розгляду справи відповідачем позовні вимоги не спростовані, суму боргу не сплачено.

Враховуючи, що наявність заборгованості у розмірі 323 642,35 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 323 642,35 грн. підлягають задоволенню.

Також, за неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 19 682,30 грн. за період з 31.08.2017 по 29.07.2019 та інфляційні втрати - 86 074,56 грн. за період з вересня 2017 року по червень 2019 року.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем допущено помилки при його виготовленні, а саме позивач рахує 3% річних з 31.08.2017 коли їх необхідно рахувати з 06.06.2017 по 29.07.2019, оскільки п. 3.1. договору передбачено оплату на протязі 15 банківських днів.

Крім того, позивачем при нарахуванні 3% річних по видатковій накладній № 641 від 15.08.2017 на суму 84 490,00 грн. не враховано часткові оплати.

На підставі викладеного 3% річних за період з 06.09.2017 по 29.07.2019, що підлягають до стягнення становлять 18 572,09 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 1 110,21 грн. слід відмовити.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Загальна сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення за період з жовтня 2017 року по червень 2019 року становить 50 756,63 грн.

В решті вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 35 317,93 грн. слід відмовити.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 323 642,35 грн., 3% річних - 18 572,09 грн. та інфляційні втрати - 50 756,63 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 1 110,21 грн. та інфляційних втрат - 35 317,93 грн. слід відмовити.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 31 000,00 грн., з цього приводу суд зазначає наступне.

За змістом приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, частинами 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 31 000 грн. позивач надав до суду договір про надання правової допомоги від 15.05.2019 (а.с.17-19), ордер від 01.08.2019 (а.с. 21), додаткову угоду №1 від 24.08.2019 до договору про надання правової допомоги від 15.05.2019 (а.с. 94-95) та акт наданих послуг № 09 від 16.09.2019 (а.с. 96).

Пунктом 4.8. Договору про надання правової допомоги від 15.05.2019 встановлено, що оплата послуг - шляхом перерахування коштів на рахунок адвоката згідно виставленого рахунку в строк 5 днів з дати його отримання разом з актом прийому-передачі наданих послуг.

Акт надання послуг № 09 на суму 31 000,00 грн. підписаний сторонами 16.09.2019, отже строк оплати наданих послуг настав 21.09.2019.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Доказів, які б свідчили про понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 31 000 грн. (видатковий касовий ордер або платіжне доручення про сплату за адвокатські послуги у розмірі 31 000 грн.) позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 31 000 грн. необґрунтованою, не підтверджені належними доказами та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення первісного позову покладаються на позивача та на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "САББІА ГРУП" до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 429 399,21 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м. Дніпро, вул.. Сухий Остів, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САББІА ГРУП" (49000, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 11, кв. 53, ) суму основного боргу у розмірі 323 642,35 грн., 3% річних - 18 572,09 грн., інфляційні втрати - 50 756,63 грн., витрат по сплаті судового збору - 5 894,57 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.10.2019

Суддя Н.Г. Назаренко