ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. Справа №909/316/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. №14/4-967 від 08.07.2019 (вх. ЗАГС 01-05/2750/13 від 22.07.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 (повний текст складено 24.06.2019)

у справі № 909/316/19 (суддя Кобецька С.М.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Струмок, м. Надвірна, Івано-Франківська область,

про стягнення 2 627,24 грн., з яких: 2 063,30 грн. пеня, 167,73 грн. 3% річних, 441,21 грн. інфляційні втрати,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок" 2 063, 30грн - пені, 167, 73грн - 3% річних, 441,21грн - інфляційних втрат.

Підставою для звернення з позовом слугувало неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №4384/16-БО-15 від 15.12.2015.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 у справі №909/316/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що на дату набрання чинності вказаним Законом (30.11.2016) заборгованість ТОВ "Струмок" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за договором постачання природного газу №4384/16-БО-15 від 15.12.2015 погашена у повному обсязі (24.10.2016), що не заперечується позивачем, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача додаткових юридичних обов`язків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 у справі №909/316/19 скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних відносин є неправомірним, оскільки вказаним Законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань. Так, скаржник вважає, що застосування ч.3 ст.7 Закону правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, застосування ч.3 ст.7 Закону, на переконання скаржника, є неправомірним, а рішення суду необґрунтованим та незаконним.

Крім того, на думку скаржника, судом не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №909/316/19 розподілено до розгляду судді -доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Плотніцького Б.Д. та Кравчук Н.М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 у справі № 909/316/19.

При цьому, враховуючи ціну позову (2 672,24 грн.), на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалив здійснити розгляд справи №909/316/19 в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін справи.

Окрім того, ухвалою суду встановлено строк для подачі відповідачем відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 06.08.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( далі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Струмок" (далі - споживач/відповідач) укладено договір постачання природного газу №4384/16-БО-15 від 15.12.2015 (далі - Договір) з додатковими угодами №1 від 31.12.2015, №2 від 29.01.2016, №3 від 22.02.2016, за умовами якого постачальник зобов`язався у 2016 році передати споживачу природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ.

Відповідно до п.1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформляється актом приймання-передачі газу (п.3.4. Договору).

Відповідно до пункту 6.1. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2015 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.8.2. Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вищенаведеного договору позивачем та відповідачем були підписані акти приймання передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016 на загальну суму 13 303,38грн.

Відповідач оплатив поставлений природний газ у 2016 році у повному обсязі 24.10.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях з ТОВ "Струмок" в період з 01.01.2015 по 30.11.2018, та не заперечується сторонами.

Однак, у зв`язку з порушенням покупцем строків оплати за отриманий за договором газ, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок" 2 063, 30грн - пені, 167, 73грн - 3% річних, 441,21грн - інфляційних втрат.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, вартість газу, переданого позивачем на підставі договору постачання природного газу №4384/16-БО-15 від 15.12.2015 відповідач оплатив повністю 24.10.2016.

Відповідно до п.1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що одним з видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30), а рішенням Надвірнянської міської ради №3277-47/2010 від 08.07.2010 Товариство з обмеженою відповідальністю "Струмок"визнано виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і підігріву води для населення та по обслуговуванню внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячого водопостачання.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Згідно із статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною третьою статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16, 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі № 905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 12.02.2019 у справі № 917/440/18, від 26.02.2019 у справі № 926/992/18, від 04.04.2019 у справі № 906/576/18, від 13.05.2019 у справі № 914/1535/18, від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, № 916/2278/18 від 25.07.2019.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на неправомірне застосування судами до спірних правовідносин ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" з підстав не включення відповідача до реєстру.

Враховуючи наведені норми Закону, а також те, що предметом спору у даній справі є стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані на основну заборгованість за поставлений природний газ у 2016 році, яка була сплачена відповідачем в повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що згідно з частиною 3 статті 7 вказаного Закону, нараховані позивачем відповідачеві пеня, інфляційні та 3% річних у даному випадку підлягають списанню.

Відповідно, у позивача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України станом на момент звернення до суду з даним позовом були відсутні підстави для нарахування та заявлення до стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні.

Посилання скаржника на те, що у постанові Верховного Суду у справі № 908/3211/16 у подібних правовідносинах зазначено, що однією з обов`язкових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, не є обґрунтованим, оскільки в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 також зазначено про те, що частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних витрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань, причому право не нараховувати неустойку, інфляційні витрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 відхиляються з тих підстав, що висновок щодо застосування норм права у вказаній постанові по суті не відрізняється від висновку у даній справі № 909/316/19

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 у справі №909/316/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 у справі №909/316/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.