ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019м. ДніпроСправа № 904/3418/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Криворізького міськрайонного центру зайнятості, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення 35 818,42 грн.

Без виклику (повідомлення) сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Криворізький міськрайонний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення 35 818,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 згідно його заяви, Криворізьке південне об'єднання управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області завдало матеріальну шкоду (збитки) позивачу у розмірі отриманою гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 35 818 грн. 42 коп. Позивач зазначає, що неповернення коштів до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття порушує державні інтереси в сфері соціального захисту населення в частині професійного навчання, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян і завдає державі шкоду.

Ухвалою суду від 08.08.2019, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

28.08.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області припинено у порядку, передбаченому законом. До комісії з припинення управління Позивачем не заявлені кредиторські вимоги, тоді як на момент прийняття рішення про припинення Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області Позивачу було відомо про факт призначення пенсії ОСОБА_1 С, на підставі рішення суду. Також, відповідач заперечує проти твердження позивача про те, що рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 по справі № 210/3333/13-а, яким управління зобов'язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах є доказом вини управління та вважає таке твердження безпідставним оскільки рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року дії управління не визнані неправомірними. Зазначеним рішенням управління зобов'язано призначити пенсію ОСОБА_1 за умови відсутності довідок, що підтверджують наявність пільгового стажу роботи та на підставі свідчень третьої особи, а саме представника ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром». Відповідач зазначив, що заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю у зв'язку з наданням ОСОБА_1 статусу безробітного, що на думку відповідача, свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої відповідачем позивачу, та відсутність підстав для стягнення з відповідача шкоди у вигляді коштів, перерахованих третій особі - ОСОБА_1 Також, Відповідач вважає необґрунтованими твердження Позивача про наявність вини у діях Відповідача, яка на його думку, полягає у протиправній відмові у призначенні пенсії, оскільки відмова Відповідача ґрунтувалась на неналежному поданні документів, які допустив ОСОБА_1

12.09.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 згідно його заяви, Криворізьке південне об'єднання, управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області завдало матеріальну шкоду (збитки) Центру у розмірі отриманою гр. ОСОБА_1, допомоги по безробіттю у сумі 35 818 грн. 42 коп.

Позивач зазначив, що всі обов'язки Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області перейшли до відповідача як до правонаступника. Той факт що відповідач виконав рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014р. про справі 210/3333/13-а (2-а/210/19/14) 21.11.201.4 р. не змінює суті позовних вимог, оскільки в описовій частині даного рішення зазначено, що пенсія гр. ОСОБА_1 не була призначена своєчасно у зв'язку з тим, що Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу відмовило ОСОБА_1 у наданні пільгової пенсії за Списком №2, посилаючись на те, що така пенсія не може бути призначена лише на підставі даних занесених до трудової книжки, хоча ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом підтверджуючим стаж роботи, є трудова книжка. Вищевказаною постановою позовні вимоги гр. ОСОБА_1 задовольнили та зобов'язали управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових підставах у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 22.02.2013р. На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

20.09.2019 відповідач надав до суду заперечення в яких зазначив, що факт призначення пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення суду відомий позивачу з моменту отримання листа Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 27.10.2016 № 2172/03/37, а тому позивач був зобов'язаний, відповідно до частини 5 ст. 105 Цивільного кодексу України , заявити кредиторські вимоги до юридичної особи, що припиняється.

Також відповідач звертає увагу на те, що Криворізький міськрайонний центр зайнятості не є органом, що має право встановлювати або стверджувати наявність протиправної дії суб'єкта владних повноважень.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2013 року до Криворізького міського центру зайнятості (назву якого змінено на Криворізький міськрайонний центр зайнятості, згідно з наказом Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 18.05.2016р. № 106 «Про реорганізацію Криворізького міського та районного центрів зайнятості») звернувся гр. ОСОБА_1 в пошуках роботи, в зв'язку з відсутністю підходящої роботи на підставі поданої заяви та у відповідності до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Наказом Криворізького міського центру зайнятості від 23.09.2014 року припинено реєстрацію як безробітного та виплату допомоги по безробіттю у відповідності до п.п.1 п. 1 ст. 31 Закону про страхування у зв'язку з працевлаштуванням безробітного.

Згідно з розрахунком допомоги по безробіттю по ОСОБА_1, за період перебування на обліку в Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості з 24.10.2013 року по 23.09.2014р. гр. ОСОБА_1 було нараховано та виплачено допомоги по безробіттю на загальну суму 35 818 грн. 42 коп.

27.10.2016 Пенсійний фонд Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області направив позивачу лист №2172/03/37 від 27.10.2016 р. в якому повідомив, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Криворізькому південному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком згідно рішення суду № 210/3333/13-а (2-а/210/19/14) від 25.09.2014р. з 22.02.2013 р.

Позивач вказує, що згідно з Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014р. про справі №210/3333/13-а (2-а/210/19/14), пенсія гр. ОСОБА_1 не була призначена своєчасно у зв'язку з тим, що Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу відмовило ОСОБА_1 у наданні пільгової пенсії за Списком №2, посилаючись на те, що така пенсія не може бути призначена лише на підставі даних занесених до трудової книжки, хоча ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом підтверджуючим стаж роботи, є трудова книжка. Вищевказаною постановою позовні вимоги гр. ОСОБА_1 задовольнили та зобов'язали управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових підставах у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 22.02.2013р.

10.06.2019 позивач направив відповідачу претензію №01-09/1857, в якій просив повернути кошти виплачені гр. ОСОБА_1, як допомога по безробіттю за період з 24.10.2013 по 23.09.2014 у розмірі 35 818,42 грн., оскільки у звязку з протиправною відмовою в призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 згідно його заяви, Криворізьке південне об'єднання управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області завдало матеріальну шкоду (збитки) позивачу у розмірі отриманою гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 35 818 грн. 42 коп.

Відповідач, 27.06.2019 направив на адресу позивача відповідь на претензію, в якій відмовив позивачу у поверненні коштів у розмірі 35 818,42 грн.

Викладені обставини стали причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідності до статті 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до частини 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб'єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно пунктом 7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене Пенсійний фонд є органом виконавчої влади, тобто суб'єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014р. про справі №210/3333/13-а (2-а/210/19/14) зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, у відповідності до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 22.02.2013 року.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові в призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, є встановленими та не підлягають доведенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 зазначеного закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до положень частини 1 статті 7, статті 8 та пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України.

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_1

Внаслідок неправомірних дій відповідача гр. ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового звязку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

Встановивши зазначені вище обставини, господарський суд приходить до висновку про покладення на відповідача обовязку відшкодувати позивачу понесені ним збитки.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статей 1166 та 1173 ЦК України та статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у подібних правовідносинах, викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 915/282/17 та від 18.06.2018 у справі №904/1284/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Криворізького міськрайонного центру зайнятості до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення 35 818,42 грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь Криворізького міськрайонного центру зайнятості (50071, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Космонавтів, 1, код ЄДРПОУ 21908407) кошти у сумі 35 818,42 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.10.2019

Суддя ОСОБА_2