ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 920/1222/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 17.09.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 (повний текст складено 19.03.2019)

у справі №920/1222/17 (суддя Коваленко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

про стягнення 460 468,50 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, позивач або ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі, ПАТ «Сумигаз») про стягнення з відповідача 460 468,50 грн заборгованості за договором про купівлю-продаж природного газу №14/2210/11, укладеного між сторонами 30.09.2011, з яких: 385 086,51 грн основний борг, 63 078,94 грн інфляційні витрати, 12 303,05 грн 3 % річних, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2016 у справі №920/1859/15, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016, договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 та заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог визнано недійсними, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 385 086,51 грн за договором на купівлю-продаж природного газу від 30.09.2011 № 14/2210/11 та заборгованість ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» перед ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» у цій сумі поновилася. Таким чином, позивач вважає, що з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №920/1859/15, а саме з 16.09.2016, у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем в сумі 385 086,51 грн за договором 30.09.2011 №14/2210/11.

Історія справи, короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/1222/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018, позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» про стягнення 460 468,50 грн. задоволено; присуджено до стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованість в сумі 385 086,51 грн, 3 % річних в сумі 12 303,05 грн, інфляційні втрати в сумі 63 078,94 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 907,03 грн.

Суди у вказаних рішеннях дійшли висновків про обґрунтованість позовних вимог та вказали про відсутність підстав для застосування строків позовної давності у даній справі, оскільки рішення Господарського суду Сумської області від 13.04.2016 у справі № 920/1859/15, яким було визнано недійсним договір відступлення права вимоги, набрало законної сили 16.09.2016.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.10.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 та рішення Господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/1222/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів касаційного господарського суду зазначила, що 11.12.2013 відбулося зарахування вже існуючих зустрічних однорідних вимог (боргів). Таким чином спірне право вимоги, що його заявлено у межах нинішнього позову, виникло до 11.12.2013, натомість суди першої та апеляційної інстанції не встановили достеменно дату початку перебігу строку позовної давності. Суди попередній інстанцій, встановивши, що з 17.09.2016 починається перебіг позовної давності на звернення позивача до суду з вимогою про захист свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 №14/2210/11 на суму 385 086,51 грн, фактично неправомірно змінили законодавчо встановлений порядок обчислення строку позовної давності, пов`язавши початок його перебігу з визнанням недійсним у судовому порядку правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд касаційної інстанції зазначив, що під час нового розгляду суду першої інстанції слід достеменно встановити дату, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права та надати відповідь на аргументи відповідача щодо застосування наслідків закінчення перебігу позовної давності з урахуванням порядку обчислення початку перебігу строку позовної давності, встановленого законом.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 у справі №920/1222/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що відповідачем були порушені зобов`язання з оплати за отриманий від позивача природний газ та несплаченою залишилась заборгованість за червень 2012 року в розмірі 69 892 грн 71 коп., липень 2012 року в розмірі 127 899 грн 96 коп. та серпень 2012 року в розмірі 187293 грн 84 коп., а всього основна заборгованість відповідача становить 385 086 грн 51 коп. Право позивача є порушеним за зобов`язаннями червня 2012 року з 01 липня 2012 року, за зобов`язаннями липня 2012 року - з 01 серпня 2012 року та відповідно за зобов`язаннями серпня 2012 року - з 01 вересня 2012 року. Також суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат , дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача на 3% річних в сумі 12 303,05 грн. за періоди з 17.09.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2017 по 10.10.2017, а також інфляційних втрат у сумі 63078,94 грн. за період з 01.10.2016 по 31.09.2017. Водночас, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, застосувавши за заявою відповідача наслідки спливу строків позовної давності до заявлених вимог, оскільки моментом порушення права позивача за зобов`язаннями червня 2012 року є 01 липня 2012 року, за зобов`язаннями липня 2012 року є 01 серпня 2012 року та відповідно за зобов`язаннями серпня 2012 року - 01 вересня 2012 року. При цьому суд зазначив, що 11.12.2013 відбулося зарахування вже існуючих зустрічних однорідних вимог (боргів) шляхом складання відповідної заяви, а спірне право вимоги, що його заявлено у межах даного позову, виникло до 11.12.2013. У той же час, у період з моменту здійснення зарахування - з 11.12.2013 до 16.09.2016, коли судове рішення у справі №920/1859/15 про визнання недійсним правочину про зарахування набрало законної сили, не існувало порушеного права позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 12.04.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес) Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 у справі №920/1222/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У апеляційній скарзі апелянтом також викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 у справі №920/1222/17, оскільки рішення суду першої інстанції було отримано позивачем 22.03.2019, а тому апелянт має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- відповідно до абз. 2 пункту 6.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється після відшкодування різниці в тарифах споживачам ПАТ «Сумигаз». Таким чином, сума у розмірі 385 086,51 грн, яка станом на 01.09.2012 залишилась несплаченою за отриманий у серпні 2012 року природний газ, остаточно мала бути погашена відповідачем після відшкодування різниці в тарифах його споживачам. Різниця в тарифах ДП «Авіакон» за 2011-2012 роки повністю відшкодована з державного бюджету станом на 18.12.2014, проте відповідач до цього часу не виконав свій обов`язок щодо остаточних розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 №14/2210/11;

- безпідставним та необґрунтованим є твердження суду про сплив позовної давності на момент пред`явлення позовної заяви у цій справі, оскільки не раніше, ніж 18.12.2014 (дати відшкодування різниці у тарифах) у ПАТ «Сумигаз» виник обов`язок здійснити остаточний розрахунок за отриманий за договором природний газ. Отже, фактично прострочення ПАТ «Сумигаз» виконання свого зобов`язання перед ПАТ НАК «Нафтогаз України» виникло не раніше, ніж 18.12.2014. При цьому, з позовом до суду у цій справі позивач звернувся 14.12.2017 (про що свідчить відбиток штампу відділення ПАТ «Укрпошта» на описі у цінний лист та фіскальний чек про направлення позовної заяви), тобто у межах встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності.

Узагальнені доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду апеляційної інстанції 10.06.2019, зазначає наступне:

- оплата, здійснена ДП «Авіакон» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України», відбулась на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків на виконання Договору від 21.11.2013 №1642/14-ТЕ-29 за 2014 рік на загальну суму 936 541,52 грн. Водночас, АТ (ПАТ) «Сумигаз» не є стороною договорів про організацію взаєморозрахунків;

- з тексту апеляційної скарги вбачається: «враховуючи п.6.1. Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 №14/2210/11, а також той факт, що різницю в тарифах ДП «Авіакон» повністю відшкодовано 18.12.2014, то не раніше ніж 18 грудня 2014 р. у АТ (ПАТ) «Сумигаз» виник обов`язок здійснити остаточні розрахунки за отриманий за Договором №14/2210/11 природний газ». Однак, як стверджує відповідач, якщо слідувати вказаній логіці позивача, то остаточний розрахунок відбувся не 18.12.2014, а 28.10.2014, оскільки 28.10.2014 ДП «Авіакон» була здійснена проплата на суму 585 988,49 грн, що перекриває заборгованість відповідача перед ПАТ НАК «Нафтогаз України» у сумі 385 086,51 грн, а тому подальші проплати, здійснені 29.10.2014 та 18.12.2014, не можуть вважатися остаточним розрахунком за відсутності боргу станом на 28.10.2014. Отже, оскільки ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулося з позовом до суду у цій справі 14.12.2017, що підтверджує сам позивач, вказана обставина свідчить про пропуск позивачем позовної давності за заявленими у даній справі вимогами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №920/1222/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 поновлено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 у справі №920/1222/17; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 у справі №920/1222/17 та розгляд справи призначено на 18.06.2019.

У судове засідання 18.06.2019 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 18.06.2019, не з`явився, подав 18.06.2019 клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю направити у судове засідання свого представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи №920/1222/17 відкладено на 16.07.2019.

У судове засідання 16.07.2019 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні наголосив на тому, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» змінило своє найменування та тип товариства на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», про що ним зроблено відповідну заяву у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегією суддів у судовому засіданні встановлено, що відбулася зміна найменування та типу акціонерного товариства відповідача у справі - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз».

Суд у судовому засіданні 16.07.2019 перейшов до розгляду апеляційної скарги по суті, заслухавши пояснення представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» про заміну учасника справи задоволено; змінено найменування відповідача у справі з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (40021, м. Суми, вул. Лебединська, 13; ) на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (40021, м. Суми, вул. Лебединська, 13; ); у справі №920/1222/17 оголошено перерву до 17.09.2019.

У судовому засіданні 17.09.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 17.09.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

30.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», найменування якого у майбутньому було змінене на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», укладено Договір купівлі-продажу природного газу №14/2210/11 (далі, Договір).

На виконання умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу №14/2210/11 від 30.09.2011, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 70 731 994,25 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, наявними у матеріалах справи.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється після відшкодування різниці в тарифах споживачам.

27.12.2012 між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (первісним кредитором) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (новим кредитором) був укладений договір про відступлення права вимоги №14/7366/12, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - ДП «Авіакон» за договором постачання природного газу від 30.09.2011 № 20-7/ТКЕ/Н/РО у сумі 385 086,51 грн.

11.12.2013 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» заявою №30/1777 було вчинено односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2016, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 у справі №920/1859/15 (за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги; визнання недійсним одностороннього правочину ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», оформленого заявою від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а також про стягнення з відповідача 752 438,29 грн збитків та 17622,20 грн витрат у зв`язку з недійсністю відступленого права вимоги), договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 та заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог визнано недійсними, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначив, що оскільки рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2016 у справі №920/1859/15, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016, договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 №14/7366/12 та заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог визнано недійсними, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 385 086 грн 51 коп. за договором на купівлю-продаж природного газу від 30.09.2011 №14/2210/11 та заборгованість ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» перед ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» у цій сумі поновилася. Таким чином, позивач вважає, що з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №920/1859/15, а саме з 16.09.2016, у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем в сумі 385 086 грн 51 коп. за договором від 30.09.2011 №14/2210/11.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на те, що зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 № 14/2210/11 виконані у повному обсязі, а відтак відсутні будь-які підстави для стягнення 385 086 грн 51 коп. та застосування наслідків, які передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідач послався на пропуск позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог, оскільки, як він вважає, договір, визнаний недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 11.12.2013, натомість позивач звернувся із позовом лише у грудні 2017 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених сторонами

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, враховуючи вказівки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.10.2018 у даній справі, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу природний газ на загальну суму 70 731 994 грн 25 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (том 1, а.с. 36-52).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється після відшкодування різниці в тарифах споживачам.

Зі змісту пункту 6.2. Договору вбачається, що при невиконанні відповідачем вимог пункту 6.1. цього Договору, позивач має право обмежити передачу газу відповідачу або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Судом встановлено, що дійсно різницю в тарифах за 2011-2012 роки (період поставки газу, переданого відповідачеві на підставі договору №14/2210/11) Державному підприємству «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» повністю відшкодовано 18.12.2014, що підтверджується договорами про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») від 20.10.2014 №855/30, від 22.10.2014 №877/30, від 05.12.2014 №1073/30 та банківськими документами, що підтверджують їх фактичне виконання (здійснення платежів). Розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за теплову енергію, що надана населенню, Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» затверджено Протоколом від 15.07.2014 №56 засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу. Зокрема, в межах суми даного позову різниця в тарифах була відшкодована 28.10.2014, коли позивачу було перераховано 585 988 грн. 49 коп.

При цьому те, що ДП «Авіакон» не є стороною Договору купівлі-продажу природного газу №14/2210/11 від 30.09.2011, на що посилається відповідач, жодним чином не впливає на права та обов`язки сторін договору №14/2210/11 від 30.09.2011 щодо його виконання, оскільки вищезазначеними договорами про організацію взаєморозрахунків здійснювалось погашення різниці у тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення фактичній вартості цих послуг, надавачем яких є ДП «Авіакон» як споживач ПАТ «Сумигаз», а факт виконання договорів про організацію взаєморозрахунків підтверджується виписками по рахунку позивача за період 28.10.2014, 29.10.2014, 18.12.2014.

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі зазначає про початок обчислення строку порушення його права з моменту останнього відшкодування різниці в тарифах споживачам, а саме з 18.12.2014.

Проте, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, не приймає до уваги вказані доводи позивача, оскільки, проаналізувавши зміст пункту 6.1. Договору, приходить до висновку, що строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати за отриманий природний газ обмежено останнім днем місця поставки газу, тобто право позивача вважається порушеним з першого дня місяця наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість за спожитий природний газ.

Даний висновок, як вірно наголосив суд першої інстанції, підтверджується щомісячним станом розрахунків між сторонами по Договору.

Так, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем частково здійснювалась оплата за отриманий природний газ, проте несплаченою залишилась заборгованість за червень 2012 року в розмірі 69 892 грн 71 коп., липень 2012 року в розмірі 127 899 грн 96 коп. та серпень 2012 року в розмірі 187 293 грн 84 коп., а всього основна заборгованість відповідача становить 385 086 грн 51 коп.

Отже, оскільки факт поставки відповідачу природного газу на виконання умов Договору підтверджується матеріалами справи, доказів здійснення належної оплати в обумовлені абз.1 пункту 6.1. Договору терміни відповідачем до матеріалів справи не подано, право позивача є порушеним за зобов`язаннями червня 2012 року з 01 липня 2012 року, за зобов`язаннями липня 2012 року - з 01 серпня 2012 року та відповідно за зобов`язаннями серпня 2012 року - з 01 вересня 2012 року, а сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за вказані періоди становить 385 086 грн 51 коп.

Стосовно заяви відповідача про застосування на підставі статті 267 Цивільного кодексу України наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

У частині 5 статті 261 Цивільного кодексу України законодавець визначив спеціальне правило, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, для обчислення строку позовної давності до позовних вимог, які стосуються порушення виконання зобов`язань з визначеним строком підлягає застосуванню норма, закріплена у частині 5 статті 261 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом вище, право позивача у спірних правовідносинах є порушеним за зобов`язаннями червня 2012 року з 01 липня 2012 року, за зобов`язаннями липня 2012 року - з 01 серпня 2012 року та відповідно за зобов`язаннями серпня 2012 року - з 01 вересня 2012 року.

Згідно частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Зі змісту частини 3 статті 264 Цивільного кодексу України вбачається, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 11.12.2013 відповідачем було вчинено дію, що свідчить про визнання ним свого боргу шляхом складання заяви про зарахування вже існуючих зустрічних однорідних вимог (боргів), а отже строк позовної давності перервався та почав обраховуватися спочатку з 12.12.2013 та сплив, враховуючи положення статті 257 Цивільного кодексу України, 12.12.2016.

11.12.2013 відбулося зарахування вже існуючих зустрічних однорідних вимог (боргів) шляхом складання відповідної заяви, а тому спірне право вимоги, що його заявлено у межах даного позову, виникло до 11.12.2013. В той же час, у період з моменту здійснення зарахування - з 11.12.2013 до 16.09.2016, коли судове рішення у справі №920/1859/15 про визнання недійсним правочину про зарахування набрало законної сили, не існувало порушеного права позивача.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що строк позовної давності щодо заявлених ним вимог слід обраховувати з 16.09.2016, тобто з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2016 у справі №920/1859/15, яким договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 №14/7366/12 та заяву ПАТ «Сумигаз» від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог визнано недійсними, колегією суддів відхиляються, оскільки частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України імперативно встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому зазначена норма не встановлює можливості зміни порядку обрахування початку перебігу строку позовної давності у залежності від будь-яких обставин, зокрема, як у даному випадку, у залежності від визнання недійсним правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. Більше того, подібна зміна початку перебігу строку позовної давності породжує режим юридичної невизначеності щодо строку від моменту виникнення боргу до укладення правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог.

Не приймаються судом до уваги також доводи апеляційної скарги позивача щодо обрахунку початку перебігу строку позовної давності з 18.12.2014 (з моменту останнього відшкодування різниці в тарифах споживачам), оскільки, як уже встановлено судом вище, строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати за отриманий природний газ обмежено останнім днем місця поставки газу, тобто право позивача вважається порушеним з першого дня місяця наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість за спожитий природний газ.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В той же час, згідно частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, позовна давність за заявленими позивачем у межах даної справи вимогами була ним пропущена, оскільки позивач звернувся до суду із позовом у даній справі лише 14.12.2017 (про що свідчить відбиток штампу відділення ПАТ «Укрпошта» на описі у цінний лист та фіскальний чек про направлення позовної заяви), у той час як строк позовної давності сплив 12.12.2016.

Водночас, звертаючись до суду із позовом 14.12.2017, позивачем не було подано клопотання про поновлення строків позовної давності для звернення в суд за захистом порушеного права в даній справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач порушив умови Договору в частині своєчасного здійснення розрахунку за поставлений згідно Договору газ, проте сплив строку позовної давності, про який заявлено відповідачем, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про стягнення основної заборгованості у повному обсязі.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 12 303 грн 05 коп. та інфляційних втрат у сумі 63 078 грн 94 коп. за несвоєчасну оплату переданого природного газу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, оскільки судом встановлено факт пропуску позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог у частині стягнення основної заборгованості на суму 385 086 грн 51 коп., позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення 3% річних в сумі 12 303,05 грн за заявлені періоди з 17.09.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2017 по 10.10.2017, а також інфляційних втрат в сумі 63 078,94 грн за період з 01.10.2016 по 31.09.2017. З огляду на це, наявні також підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 у справі №920/1222/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 у справі №920/1222/17 залишити без змін.

Матеріали справи №920/1222/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.09.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка