ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 року м. Дніпро Справа № 904/4544/14

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Манько Г.В.) від 19.08.2019р. (дата складання повного тексту ухвали 21.08.2019) у справі № 904/4544/14

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", м. Кам`янське

про стягнення 494 242,63 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14:

- заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено;

- поновлено строк на пред`явлення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.14 № 904/4544/14 про стягнення з AT Дніпровська теплоелектроцентраль на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 409500,02 гри. інфляційних втрат, 84742,61 грн. -3%річних, 9884,85 грн. судового збору;

- видано дублікат наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.14 № 904/4544/14 про стягнення з AT Дніпровська теплоелектроцентраль на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 409500,02 грн. інфляційних втрат, 84742,61 грн. - 3%річних, 9884,85 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14 та відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про видачу дублікату наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.14р. на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.14 у справі № 904/4544/14 та поновлення строку на його пред`явлення до виконання в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена 08.12.2015 в виконавчому провадженні № 45289961 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4544/14 від 15.08.2014, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV. При цьому, посилаючись на ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, апелянт зазначає, що копії постанов про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Факт надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу підтверджується листом Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № ПАТ-145-02 від 01.04.2019.

Також, за доводами апелянта, пунктом 5 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. При цьому, згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Отже, згідно вищезазначених норм Закону України "Про виконавче провадження" строк для повторного пред`явлення виконавчого документа - наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4544/14 від 15.08.2014 повернутого постановою від 08.12.2015 закінчується 08.12.2018, проте в цей строк позивач (стягувач) до виконання вищезазначений наказ не звертав.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про поважність причин пропуску процесуального строку на звернення наказу до виконання є передчасним, необ`єктивним у зв`язку з неповнотою розгляду справи, неповнотою дослідження доказів та не встановлення підстав повернення виконавчого документа стягувачу, а також дійсних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, апелянт зазначає про те, що виконавчий документ з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4544/14 від 15.08.2014 у виконавчому провадженні № 45289961 було повернуто стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження " від 21.04.1999 № 606-XIV у зв`язку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа і про наслідки невчинення таких дій був обізнаний заздалегідь.

Апелянт посилається і на те, що відповідно п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тобто, законодавчо визначена залежність видачі дублікату виконавчого документа від строку, в межах якого стягувач має звернути його до виконання або обґрунтованості підстав для поновлення такого строку, що, в свою чергу покладає на стягувача обов`язок доведення об`єктивних причин пропуску цього строку. Також причини пропуску строку мають бути визнані судом як поважні.

Апелянт посилається і на те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається ідентифікатор доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що, на думку апелянта, дає право та можливість позивачу (стягувачу) перевіряти хід виконавчого провадження ще з моменту його відкриття. Враховуючи зазначене, апелянт вважає, що позивач (стягувач) мав доступ до відповідного реєстру виконавчих проваджень, був обізнаний з обов`язком авансувати витрати виконавчого провадження, на виготовлення технічної документації та звіту щодо вартості арештованого майна з метою подальшої реалізації вказаного майна боржника та був попереджений про наслідки невиконання вимог державного виконавця, проте не здійснив дій по авансуванню, не отримав повернутий виконавчою службою виконавчий документ, не перевірив більш ніж за три роки стан виконавчого провадження, що дає підстави сумніватись в добросовісності користування позивачем (стягувачем) своїми правами та не доводить об`єктивних підстав вважати неможливим або ускладненим, незалежним від його волі звернення стягувача до суду з заявою про видачу дублікату втраченого виконавчого документа в межах строків для пред`явлення його до виконання.

За доводами апелянта довідка про неотримання позивачем (стягувачем) наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4544/14 від 15.08.2014 разом з постановою державного виконавця від 08.12.2015 у виконавчому провадженні № 45289961 є суперечливим доказом, оскільки виготовлена самим позивачем (стягувачем) як зацікавленою особою та має сприйматися критично. Між тим, лист Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № ПАТ-145-02 від 01.04.2019, на думку апелянта, підтверджує факт направлення на адресу стягувача 9 наказів разом з відповідними постановами про повернення виконавчих документів, у тому числі і наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4544/14 від 15.08.2014.

Також апелянт зазначає і про те, що об`єктивним доказом неотримання документів відправлених поштовим зв`язком рекомендованим листом з повідомленням про вручення, має бути довідка про втрату листа, видана поштою, яка здійснювала це відправлення, проте заява стягувача не місить доказів, а також документів, що свідчать про поважність причин пропуску заявником строку пред`явлення наказу до виконання, при цьому такі докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, які встановлені ст.ст. 76-79 ГПК України.

Зазначене вище, на думку апелянта свідчить про те, що тривалий час позивач (стягувач) не переймався станом виконавчого провадження, не реагував на повідомлення державного виконавця щодо необхідності здійснення авансування витрат виконавчого провадження, не скористався правом доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та не вчинював жодних залежних від нього дій та виконання обов`язків визначених законом, що сприятимуть виконанню судового рішення.

Крім того, апелянт посилається і на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, Господарський суд Дніпропетровської області не брав до уваги підстав повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 45289961 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4544/14 від 15.08.2014 не досліджував стан виконавчого провадження; не здійснював виклик державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для відібрання пояснень з приводу направлення відповідної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та доказів отримання цієї постанови; не об`єктивно надав перевагу доказу у вигляді довідки Управління діловодства AT "НАК "Нафтогаз" про неотримання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, перед листом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.04.2019, яким підтверджується факт направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Наведене, на думку апелянта, свідчить про чисельні порушення місцевим господарським судом норм процесуального права під час розгляду заяви AT "НАК "Нафтогаз України" про видачу дубліката виконавчого документу та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі № 904/4544/14 та як наслідок постановлення незаконної ухвали від 19.08.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019р. у складі колегії суддів - головуючий суддя Чередко А.Є.(доповідач), судді Вечірко І.О., Чус О.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 01.10.2019р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.10.2019, у зв`язку із перебуванням суддів Вечірка І.О. та Чус О.В. у відпустці та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14 прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді Чередка А.Є., суддів - Коваль Л.А., Парусніков Ю.Б.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною, посилаючись при цьому на те, що спірний наказ разом з відповідною постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання на адресу стягувача не надходив, таким чином останній об`єктивно, без залежних від нього підстав, не міг повторно пред`явити такий наказ до виконання у строки, встановлені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим позивач вважає, що внаслідок втрати наказу пропуск строку його повторного пред`явлення до виконання відбувся не з вини стягувача, відповідно причини пропуску такого строку обгрунтовано були визнані судом поважними.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України інфляційні втрати - 409500 грн. 02 коп., 3% річних - 84742 грн. 61 коп., судовий збір - 9884 грн. 85 коп., про що 15.08.14р. видано відповідний наказ.

Наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.14р. у справі № 904/4544/14 було передано позивачем на виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, яким 06.11.2014р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45289961.

08.12.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (наказу № 904/4544/14 від 15.08.2014) на підставі п. 4 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа).

25.02.2019 позивач звернувся до Головного управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України з листом про надання інформації щодо виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4544/14 від 15.08.2014.

Листом від 01.04.2019р. № ПАТ-145-02 Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, на запит ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", повідомило, що постановою державного виконавця від 08.12.2015р. наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.14р. у справі № 904/4544/14 було повернуто стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та направлено на його адресу засобами поштового зв`язку. Повторно наказ до виконання не пред`являвся.

Разом з тим, у вищезазначеному листі було зазначено, що надати інформацію щодо реквізитів поштового відправлення на даний час неможливо, оскільки реєстри відправленої кореспонденції відсутні у зв`язку із закінчення строку зберігання останніх.

02.08.2019р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду із заявою № 14/5-21603 від 30.07.2019 про видачу дубліката наказу від 15.08.2014р. по справі № 904/4544/14 та поновлення строку на пред`явлення останнього до виконання, посилаючись на втрату оригіналу судового наказу, який як і постанова державного виконавця від 08.12.2015р. на його адресу не надходили.

Під час розгляду заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа для виконання, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" змінило тип товариства з Публічного акціонерного товариства на Акціонерне товариство, а Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" змінило назву та тип товариства з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" на Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14 заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого документу задоволено.

Задовольняючи вищенаведену заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем з поважних причин було пропущено строк на пред`явлення наказу у справі до виконання, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р., норми якого були чинними на час видачі спірного наказу, виконавчі документи пред`являються до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2014 у справі № 904/4544/14 був виданий зі строком пред`явлення до 16.08.2015.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 вищевказаного Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.14р. у справі № 904/4544/14 набрало законної сили 15.08.2014р., а відповідний наказ пред`явлений до виконання 06.11.2014р.

08.12.2015 наказ № 904/4544/14 від 15.08.2014 було повернуто позивачу за відповідною постановою державного виконавця, отже річний термін пред`явлення його до виконання, з урахуванням переривання строку пред`явлення, спливав у строк до 08.12.2016р.

05.10.2016р. набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р., частиною 5 розділу ХІІІ, якого передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно ж з ч. 1 ст. 12 цього Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

На момент набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (05.10.2016), строк пред`явлення наказу суду від 15.08.2014 у справі № 904/4544/14 не сплив, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 та положення статті 12 зазначеного Закону.

Отже, наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2014 у справі № 904/4544/14 мав бути пред`явлений до виконання до 08.12.2018.

Згідно з ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 329 ГПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Пунктом 19.4 ч. 1 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання, а ст. 8 передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Статтями 2, 326 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип обов`язковості судового рішення. Тобто, виконання судового рішення в порядку та в межах повноважень, закріплених законом, є одним з основних конституційних принципів, які характеризують державу як правову.

Відповідно до ч. 4 ст. 13, ст. 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини й громадянина захищаються судом; обов`язковість рішень суду є однією з основних задач судочинства.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Наразі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 у справі № 904/4544/14, на виконання якого видано наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2014, не виконане, що не відповідає вищенаведеним засадам.

Апеляційним судом, також встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 порушено провадження у справі № 904/10198/15 про банкрутство Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" за заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2017 вимоги ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" включені до реєстру вимог кредиторів у справі № 904/10198/15, а саме: 2 756,00 грн. - 1 черга задоволення; 663 834 564,29 грн. - 4 черга задоволення; 92 112 662,74 грн. - 6 черга задоволення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 провадження у справі № 904/10198/15 закрито на підставі п. 12) ч.1 ст. 83, п.4-3 розділу Х Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ч. 5 ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", в зв`язку із прийняттям Фондом державного майна України рішення про приватизацію державного пакету акції розміром 99,9277% статутного капіталу АТ "Дніпровська ТЕЦ" (наказ №759 від 08.06.2018).

Отже, позивач мав дійсні сподівання на стягнення коштів на його користь у справі про банкрутство, а при наявності порушеної справи про банкрутство відносно відповідача у позивача була відсутня можливість іншим чином виконати рішення суду у даній справі, що обумовлює відсутність необхідності контролю за виконавчим провадженням з виконання наказу у справі, що також не відноситься до обов`язків позивача.

Враховуючи вищенаведені обставини справи у їх сукупності, зокрема те, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2014 у справі № 904/4544/14 був поданий стягувачем на виконання до виконавчої служби з дотриманням строку, передбаченого для пред`явлення його до виконання; постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, як і сам виконавчий документ, Акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" не отримані, протилежне матеріалами справи не спростовано; порушення у грудні 2015 року стосовно відповідача справи про банкрутство, що згідно з ст.ст. 37, 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство стосовно відповідача у справі) було безумовною підставою зупинення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2014 у справі № 904/4544/14, а не повернення виконавчого документа стягувачу; продовженням внаслідок змін у законодавстві строку пред`явлення наказу до виконання до 08.12.2018 та закриття провадження у справі про банкрутство відповідача 13.11.2018, тобто наявність в позивача менше місяця строку, до спливу строку для пред`явлення наказу до виконання, на з`ясування усіх обставин виконання наказів про стягнення з відповідача грошових коштів; наявність великої кількості виконавчих проваджень про стягнення на користь позивача з його боржників грошових коштів; з`ясування позивачем обставин щодо втрати наказу у справі лише у квітні 2019р., суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем з поважних причин пропущено строк для повторного пред`явлення наказу до виконання, що є підставою для задоволення відповідної заяви позивача, поновлення строку на пред`явлення наказу до виконання та видачі його дублікату.

При цьому, апеляційний суд, також враховує, що невиконання судового рішення у справі відбулось з незалежних від позивача причин, а за встановлених апеляційним судом обставин справи, відмова у поновленні строку на пред`явлення наказу до виконання та видачі дублікату наказу призведе до не виконання судового рішення з формальних причин, що не відповідає завданню господарського судочинства, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

За наведених обставин місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, встановлених ст. 329 ГПК України для поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2014 у справі № 904/4544/14 до виконання, а відтак і про видачу його дублікату.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу господарського суду такою, що відповідає чинному законодавству, отже підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14 відсутні.

Щодо клопотання Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у справі № 904/4544/14, яке міститься в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2019 прийнято заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення строку для пред`явлення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від від 15.08.2014 у справі № 904/4544/14 та видачу дублікату наказу до розгляду, призначено її розгляд в судове засідання на 19.08.2019.

У період розгляду заяви в суді першої інстанції, Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" не подавалось клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Доказів неможливості подання вказаного клопотання до суду першої інстанції матеріали справи не містять.

Враховуючи, що залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору здійснюється судом першої інстанції до початку першого судового засідання, відповідне клопотання не заявлене у визначений законом строк, доказів неможливості подання такого клопотання під час розгляду справи у суді першої інстанції клопотання відповідача не містить, тому відповідне клопотання, заявлене у суді апеляційної інстанції, задоволенню не підлягає.

Згідно з ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1921,00грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 136, 137, 269, 270, 275-284, 287, 329, п. 19.4 ч. 1 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у справі № 904/4544/14 відмовити.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019р. у справі № 904/4544/14 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 07.10.2019 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков