ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа№ 910/3379/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Разіної Т.І.

Хрипуна О.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження,

без повідомлення учасників справи,

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 року (повний текст рішення складено 05.06.2019 року)

у справі № 910/3379/19 (суддя Мельник В.І.)

За позовом Споживчого товариства «УТФ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

про стягнення 13 058,95 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Споживче товариство «УТФ» (далі за текстом - СТ «УТФ») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (ТОВ «Комплекс Агромарс») про стягнення 13 058,95 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «УТФ» посилається на прострочення ТОВ «Комплекс Агромарс» на 38 днів оплати поставленого 19.11.2017 року за Договором поставки кукурудзи та пшениці № 291/2017/КАМ/О від 30.08.2017 року (далі за текстом - Договір) товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь СТ «УТФ» 5750,92 грн. - пені, 6 693,99 грн. - інфляційних втрат та 1 921,00 грн. - судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що заявлені ТОВ «УТФ» вимоги є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі доказами, їх розрахунок здійснено арифметично вірно, а відтак позов підлягає до задоволення.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 року скасувати частково та прийняти нове рішення, яким у в частині стягнення 3% річних задовольнити позов в розмірі 307,46 грн., в частині стягнення пені та інфляційних витрат відмовити повністю, витрати з судового збору розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Комплекс Агромарс» посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, оскільки обов`язок оплати поставленого товару виникає у нього через 7 днів, за настання комплексу умов, в т.ч. - після реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних, в той час як ТОВ «УТФ» не надало доказів надсилання податкової накладної 19.11.2017 року на адресу Державної фіскальної служби для її реєстрації в ЄРПН та не довів факту направлення податкової накладної саме 19.11.2017 року, як про це стверджує позивач, в той час як ТОВ «УТФ». Мало час на відповлення цієї накладної в ЄРПН до 15.12.2017 року. При цьому, ТОВ «Комплекс Агромарс» стверджує, що податкова накладна була доставлена до центрального рівня Державної податкової служби та зареєстрована в ЄРПН 08.12.2017 року, що підтверджується наданими з позовною заявою доказами. За таких підстав, на думку ТОВ «Комплекс Агромарс», розрахунок за поставлений товар мав бути здійснений до 15.12.2017 року включно; відтак, ТОВ «Комплекс Агромарс» було прострочено оплату товару з 16.12.2017 року по 03.01.2018 року, а не з 27.11.2017 року по 04.01.2018 року

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 року прийнято до провадження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 року у справі № 910/3379/19.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

30.08.2017 року СТ «УТФ» (за Договором - постачальник) та ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі філії «Київкомбікорм» (за Договором - покупець) уклали Договір поставки кукурудзи та пшениці № 291/2017/КАМ/О (далі за текстом - Договір), за умов п. 3.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, передати його у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

Відповідно до п. 3.2 Договору, предметом цього Договору є поставка кукурудзи та пшениці, що вирощується на полях (товар), кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю якого та вартість визначено специфікаціями до даного договору та товарно-супровідними документами на кожну окрему партію товару.

Умовами п.п. 4.3-4.5 Договору сторони погодили, що строк поставки товару складає 2 робочих дні з моменту замовлення покупця. У момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортну накладну (ТТН), видаткову накладну, оригінал рахунку-фактури, інші супровідні документи згідно з діючим законодавством. Постачальник протягом 1 доби з моменту поставки товару надсилає покупцю засобами електронного зв`язку наступні документи: податкову накладну, заповнену згідно з вимогами Податкового кодексу України та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткових накладних (п. 4.8 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору, товар, що поставляється за цим Договором, повинен відповідати державним стандартам України та технічним умовам і підтверджуватися сертифікатом якості або іншими документами, які є необхідними для товару даного виду згідно з вимогами чинного законодавства України.

У відповідності з п. 7.1 Договору, вартість товару визначається у рахунку-фактурі, який виставляється постачальником на кожну окрему партію товару.

Розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% післяплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 календарних днів за умови настання наступних умов: - з дати поставки товару покупцю; - за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного Договору; - за умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 7.2 Договору).

Згідно з умовами п. 8.3 Договору, покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

За умов п. 11.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

19.11.2017 року, на виконання умов Договору СТ «УТФ» поставило, а ТОВ «Комплекс Агромас» прийняло товар - пшеницю на суму 196 882,00 грн., що підтверджується підписаною сторонами накладною № 19 від 19.11.2017 року, а також товарно-транспортною накладною № 167 від 19.11.2017 року.

19.11.2017 року СТ «УТФ» виставило ТОВ «Комплекс Агромарс» рахунок-фактуру № 19 на оплату 196 882,00 грн.

03.01.2018 року ТОВ «Комплекс Агромарс» сплатило вартість товару у розмірі 196 882,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 03.01.2018 року.

Вказуючи на прострочення оплати ТОВ «Комплекс Агромарс» отриманого за Договором товару, СТ «УТФ» здійснило нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, про стягнення яких звернулось з позовом у цій справі.

Статтями 627, 628 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

За визначенням ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про обов`язок оплати ТОВ «Комплекс Агромарс» отриманого за Договором товару протягом 7 календарних днів від дати настання усіх умов, визначених п. 7.2 Договору (а саме: - з дати поставки товару покупцю; - за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного Договору; - за умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних).

Відтак, враховуючи, що датою реєстрації податкової накладної від 19.11.2017 року на суму 196 882,00 грн. є 08.12.2017 року і саме ця дата є датою настання усіх умов розрахунку за товар, як це вільно та на власний розсуд передбачено сторонами у Договорі та відповідає положенням ст. ст. 627, 628 ЦК України, ТОВ «Комплекс Агромарс» було зобов`язано оплатити отриманий за Договором товару протягом 7 календарних днів від цієї дати.

Здійснивши перерахунок заявлених СТ «УТФ» до стягнення сум пені, інфляційних та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку що до стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» за період з 16.12.2017 по 04.01.2018 року підлягає 3 128,54 грн. - пені та 323,64 грн. - 3% річних; вимоги про стягнення інфляційних задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що індекс інфляції у цей період складав 1.

Щодо клопотання ТОВ «Комплекс Агромарс» про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи наведене, а також те, що сторони за Договором не збільшували встановлену законом позовну давність (в порядку ст. 259 ЦК України), період, за який заявлено вимогу про стягнення пені, подане ТОВ «Комплекс Агромарс» Клопотання про застосування строків позовної давності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заявленого Клопотання та відмову у задоволенні позовних вимог СТ «УТФ» в частині вимог про стягнення пені.

У відповідності зі ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 277 ГПК України).

За таких підстав, та з огляду на межі повноважень господарського суду апеляційної інстанції, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення, яким позовні вимоги СТ «УТФ» задовольнити частково, стягнути з ТОВ «Комплекс Агромарс» 323,64 коп. - 3% річних; у задоволенні вимог про стягнення пені та інфляційних - відмовити.

Враховуючи, що, згідно зі ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, розмір судового збору, присудженого до стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс», також підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, ст. 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 року у справі № 910/3379/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 року у справі № 910/3379/19 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким позов Споживчого товариства «УТФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, ідентифікаційний код 30160757) на користь Споживчого товариства «УТФ» (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 30, офіс 287, ідентифікаційний код 30839403) 323,64 коп. - 3% річних. У задоволенні інших вимог - відмовити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь Споживчого товариства «УТФ» 47,06 грн. судового збору.

4. Стягнути зі Споживчого товариства «УТФ» (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 30, офіс 287, ідентифікаційний код 30839403) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, ідентифікаційний код 30160757) 2577,45 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Т.І. Разіна

О.О. Хрипун