ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/3330/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 05.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 (повний текст підписано 20.05.2019)

у справі №910/3330/19 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Колібаби Олега Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО"

про стягнення 241 535,95 грн.

В судовому засіданні 05.09.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 Фізична особа-підприємець Колібаба Олег Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" про стягнення 241 535,95 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем умов договорів про надання послуг № 254/0717 від 01.07.2017 та № 267/0718 від 09.07.2018, внаслідок чого виникла заборгованість у загальній сумі 213 820,69 грн., за прострочення сплати якої нараховано 5393,00 грн. 3% річних та 22 322,26 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3330/19 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на користь Фізичної особи-підприємця Колібаби Олега Васильовича 213 820,69 грн. основного боргу, 22 322,26 грн. інфляційних втрат, 5 393,00 грн. 3% річних та 3 623,04 грн. судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 11.06.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення суми боргу за договорами про надання послуг №254/0717 від 01.07.2017, становить 65 391,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 540, 10 грн., та 3% річних в розмірі 2 119,09 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним дослідженням доказів у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач визнає свою заборгованість за договорами про надання послуг №254/07/17 від 01.07.2017, №267/07/18 від 09.07.2018, але не згодний з розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних позивача, вважає його помилковим та невірним.

Скаржником було викладено власний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних по заборгованості за договором №254/07/17 від 01.07.2017, відповідно до якого інфляційні складають 7540, 10 грн., а 3 % річних 2119, 09 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві зазначає про надуманість підстав апеляційної скарги, а розрахунок, що зроблений апелянтом, є необґрунтованим.

Вказує, що апелянт зловживає своїми процесуальними правами, зазначаючи про те, що сума 3 % річних по договору становить 2 119, 09 грн., застосовуючи формулу 3% х 526/365 х 65 391, 00 грн., та безпідставно враховує індекс інфляції як 117, 11 %.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 05.09.2019.

Явка представників сторін

Представники позивача та відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 05.09.2019 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки представника відповідача суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, задоволення клопотання позивача про розгляд справи у відсутність його представника, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.07.2017 між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - замовник) було укладено договір про надання послуг № 254/0717 (далі - договір-1), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується, в порядку та на умовах даного договору, на території сільськогосподарських угідь замовника надати останньому послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Виконавець надає вказані послуги на пальному замовника. При цьому, право власності та право розпоряджання до виконавця не переходить, пальне використовується виключно замовником з метою власного споживання згідно шляхових листків.

Згідно п. 3.1. договору-1 вартість послуг по збиранню врожаю за 1 зібраний гектар становить 850,00 грн. Вартість послуг за 1 зібраний гектар та/або обсяг надання послуг можуть бути змінені за домовленістю сторін, про що вони укладають відповідну додаткову угоду.

Відповідно до п. 3.2. договору-1 загальна вартість наданих послуг (сума до сплати замовником) обчислюється виходячи з фактично прибраної кількості гектар, що підтверджується Актами виконаних робіт (наданих послуг).

У п. 3.3. договору-1 зазначено, що оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі Актів передачі-приймання наданих послуг в строк не пізніше ніж через 15 робочих днів з дати підписання сторонами відповідного Акту.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 7.1. договору-1).

На виконання умов договору-1 позивач надав, а відповідач прийняв надані послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур на загальну суму 234 829,50 грн., що підтверджується підписаним представниками сторін та скріпленим печатками підприємств Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.08.2017.

Позивач зазначив, що відповідач оплатив надані послуги частково на суму 169 438,01 грн., у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість на суму 65 391,49 грн.

Заборгованість відповідача за договором-1 на суму 65 391,49 грн. відображена також у підписаному представниками сторін та скріпленому печатками підприємств Акті взаємних розрахунків за період січень 2017 - листопад 2017 за договором № 254/0717 від 01.07.2017.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 28.11.2018, в якій просив оплатити вказану суму заборгованості за договором-1.

Однак, зазначену претензію відповідач залишив без відповіді та задоволення.

09.07.2018 між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - замовник) було укладено договір про надання послуг № 267/0718 (далі - договір-2), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується, в порядку та на умовах даного договору, надати замовнику послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Виконавець надає вказані послуги на пальному замовника.

Згідно п. 3.1. договору-2 вартість послуг по збиранню врожаю за 1 зібраний гектар становить 840,00 грн. Вартість послуг за 1 зібраний гектар та/або обсяг надання послуг можуть бути змінені за домовленістю сторін, про що вони укладають відповідну додаткову угоду.

Відповідно до п. 3.2. договору-1 загальна вартість наданих послуг (сума до сплати замовником) обчислюється, виходячи з фактично прибраної кількості гектар, що підтверджується Актами виконаних робіт (наданих послуг).

У п. 3.3. договору-1 зазначено, що оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі Актів передачі-приймання наданих послуг в строк не пізніше ніж через 15 робочих днів з дати підписання сторонами відповідного Акту.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 7.1. договору-1).

На виконання умов договору-2 позивач надав, а відповідач прийняв надані послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур на загальну суму 208 429, 20 грн., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2018 на суму 123 270,00 грн. та від 05.08.2018 на суму 85 129,20 грн.

Позивач зазначив, що відповідач оплатив надані послуги частково - на суму 60 000,00 грн., що підтверджується довідкою банку про надходження коштів, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість на суму 148 429,20 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 31.10.2018, в якій просив оплатити вказану суму заборгованості за договором-2.

Однак, зазначену претензію відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання договірних зобов`язань щодо оплати наданих послуг, у зв`язку із чим просить стягнути з останнього заборгованість у загальній сумі 213 820,69 грн., за прострочення якої нараховані 3% річних у розмірі 5393,00 грн. та інфляційні втрати - 22 322,26 грн., з яких:

- заборгованість за договором про надання послуг № 254/0717 від 01.07.2017 у сумі 65 391,49 грн., за прострочення сплати якої нараховані 2 822,00 грн. 3% річних та 10 877,35 грн. інфляційних втрат, та

- заборгованість за договором про надання послуг № 267/0718 від 09.07.2018 у сумі 148 429,20 грн., за прострочення сплати якої нараховані 2 571,00 грн. 3% річних та 11 444,91 грн. інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач виконав свої зобов`язання за договором-1 належним чином, надав передбачені договором-1 послуги на загальну суму 234 829,50 грн., які були прийняті відповідачем без зауважень та заперечень, що підтверджується підписаним представниками сторін та скріпленим печатками підприємств Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.08.2017

Також, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором-2 належним чином, надав передбачені договором-2 послуги на загальну суму 208 429, 20 грн., які були прийняті відповідачем без зауважень та заперечень, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2018 на суму 123 270,00 грн. та від 05.08.2018 на суму 85 129,20 грн.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене та п.п.3.3 договору-1 та договору-2, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг за зазначеними вище актами є таким, що настав.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг, а саме на суму 169 438,01 грн. за договором-1 та на суму 60 000,00 грн. за договором-2.

Таким чином, неоплаченими залишились надані послуги за договором-1 в сумі 65 391,49 грн. та за договором-2 в сумі 148 429,20 грн.

Враховуючи те, що строк оплати наданих послуг за договорами настав, а доказів оплати їх в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 213 820,69 грн. (65 391,49 заборгованість за договором-1 та 148 429,20 грн. заборгованість за договором-2).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат в межах заявлених позивачем періодів вважає, що він виконаний арифметично вірно, відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 393,00 грн. 3% річних та 22 322,26 грн. інфляційних втрат.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що скаржник не згодний з розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних позивача.

Розглянувши наданий відповідачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про його необґрунтованість та арифметичну невірність виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача, що зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що сума 3% річних розрахована на суму заборгованості по договору - 1 становить 2 119,09 грн., застосовуючи формулу: 3% х 526/365 х 65 391 грн. апелянт зловживає своїми процесуальними правами, визначаючи неправильний добуток 3% річних, оскільки 3% х 526/365 х 65 391 грн. = 2 827,04 грн., а не 2 119,09 грн.

Апелянт також невірно здійснив розрахунок інфляційних втрат по договору - 1 у сумі 7540,10 грн., з розрахунку 117,11 % за період заборгованості з 19.09.2017 по 26.02.2019, оскільки сукупний індекс інфляції за цей період становить 1.149.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3330/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХОЛДИНГ РУНО" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3330/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3330/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3330/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 07.10.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська