ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 вересня 2019 р. Справа № 903/665/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №903/665/19

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельський хлібокомбінат", м. Ковель

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , м. Ковель

про стягнення 27 451,81 грн.,

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з,

від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 : н/з,

в с т а н о в и в:

23.08.2019 Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою № 49294 від 20.08.2019, в якій просило стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельський хлібокомбінат" 27 451,81 грн.

На обгрунтування позовних вимог посилається на ч. 1 ст. 1172, ст. 1187, ст. 1191, Цивільного кодексу України, приписи Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зазначаючи, що МТСБУ виплатило потерпілій особі страхове відшкодування та понесло витрати на оплату послуг аварійного комісара.

У зв?язку з цим вважає, що ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат» як власник джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків.

Ухвалою суду від 28.08.2019 було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; залучено третьою особою, на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 ; запропоновано сторонам подати суду у строк до 10.09.2019 року: позивачу: будь-які додаткові докази в обгрунтування позовних вимог (у разі їх наявності); відповідачу: відповідно до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову (у разі їх наявності); докази направлення відзиву позивачу; третій особі, на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: письмові пояснення щодо заявленого позову; позивачу (на розсуд позивача): відповідно до ст. 166 ГПК України подати відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельський хлібокомбінат": копію наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду водія ТОВ "Ковельський хлібокомбінат"; копію наказу про закріплення за ОСОБА_1 автомобіля марки "MERSEDES-BENZ 416", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ; копію подорожнього листа від 19.032019; довідку про перебування автомобіля марки "MERSEDES-BENZ 416", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на балансі ТОВ "Ковельський хлібокомбінат".

10.09.2019 на електронну адресу суду (не засвідчений відповідним ключем електронного цифрового підпису), 11.09.2019 по пошті відповідач надіслав відзив № 73 від 09.09.2019 на позов, в якому позовні вимоги не визнає, вважає, що ТзОВ "Ковельський хлібокомбінат" є неналежним відповідачем у справі, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТзОВ "Ковельський хлібокомбінат".

Представники сторін в судове засідання 11.09.2019 не з`явилися.

Позивач та відповідач про судовий розгляд були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 874, № 866.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.09.2019, яка була надіслана на адресу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , вказану у позовній заяві, повернулась на адресу суду із відміткою органу поштового зв`язку: "Адресат відсутній".

Ухвалою суду від 28.08.2019 про відкриття провадження у справі було запропоновано сторонам подати суду у строк до 10.09.2019 року, зокрема, відповідачу: відповідно до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову (у разі їх наявності), а позивачу відповідно до ст. 166 ГПК України подати відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву.

Як вбачається з доданих до відзиву додатків, відзив на позов відповідачем було надіслано позивачу лише 10.09.2019.

З метою забезпечення позивачу реалізації права на подання відповіді на відзив, передбаченого ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 25.09.2019 та запропонував позивачу подати відповідь на відзив на позов.

Представники сторін в судове засідання 25.09.2019 не з`явилися. Позивач відповіді на відзив не подав.

Позивач та відповідач про судовий розгляд були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 170, № 162.

Ухвала суду від 11.09.2019, яка була надіслана на адресу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , вказану у позовній заяві, повернулась на адресу суду із відміткою органу поштового зв`язку: "Адресат відсутній".

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку із належним повідомленням сторін, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про судовий розгляд справу розглянуто за їх відсутності за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

19.03.2018 о 15 год. 30 хв., рухаючись на автодорозі Т 03-02 в напрямку сполучення «Шацьк-Любомль-Володимир- Волинський», водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувавши дорожньої обстановки та не дотримавшись безпечної дистанції і бокового інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався попереду, в попутному напрямку, в результаті чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СК «Княжа», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1491152, терміном дії з 02.01.2018 року по 01.01.2019 року.

Вина водія ОСОБА_1 підтверджується постановою Любомльського районного суду Волинської області від 03.04.2018 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з висновком № 4473 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ТзОВ «ЕАК Фаворит» Береговим В.М. від 31.05.2018, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу становить 26 335,81 грн.

22.03.2018 власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - МТСБУ) з відповідною заявою.

Відповідно до наказу МТСБУ № 6122 від 22.06.2018 позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому - ОСОБА_2 в розмірі 26 335,81 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 909470 від 23.06.2018 (а.с. 36).

Також МТСБУ було сплачено ТзОВ «ЕАК Фаворит» за послуги аварійного комісара 1 116 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 910028 від 12.07.2018.

Таким чином, всього МТСБУ понесло витрати в розмірі 27 451,81 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Із постанови Любомльського районного суду Волинської області від 03.04.2018 у справі №163/532/18 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , встановлена в судовому порядку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат», посилаючись при цьому на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 03.04.2018 та письмові пояснення ОСОБА_1 щодо обставин ДТП від 19.03.2018., та керував транспортним засобом, що належить ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат»,

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

Відтак, як зазначає позивач, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , збитки є ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат».

За приписами ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо та завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015р. у справі №6-229цс14 та від 21.09.2016р. у справі №6-933цс16, у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №914/820/17.

Матеріалами справи підтверджується, що ДТП сталося з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Однак, жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 на момент ДТП виконував своїх трудові обов`язки, позивач не надав.

В процесі судового розгляду справи ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат» не заперечувало наявності трудових відносин ОСОБА_1 з ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат» станом на час скоєння ДТП, проте стверджувало, що під час скоєння ДТП - 19.03.2018 він не виконував трудових обов`язків.

На обгрунтування свої доводів відповідач посилався на те, що відповідно до наказу директора ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат» № 45-к від 19.06.2017 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів, відповідно до наказу № 95-к від 24.10.2018 - звільнений за власним бажанням.

Згідно з графіком обліку використання робочого часу на березень 2018, затвердженого директором ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат» від 26.02.2018, у водія ОСОБА_1 19.03.2018 був вихідний, що підтверджується доданою відповідачем копією табеля обліку використання робочого часу за березень 2018, затвердженим 02.04.2018. Згідно з графіком і табелем у водія ОСОБА_1 всі понеділки були вихідні, в тому числі й 19.03.2018.

Таким чином, відповідач належними доказами спростував доводи позивача про виконання ОСОБА_1 на момент ДТП трудових обов`язків як водія ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат».

Також у позовній заяві позивач стверджує, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , належить відповідачу - ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат».

Однак, позивач не подав доказів на підтвердження належності автомобіля «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , відповідачу - ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат». Самі по собі постанова Любомльського районного суду, Волинської області від 03.04.2018 та письмові пояснення ОСОБА_1 щодо обставин ДТП від 19.03.2018 не є належними доказами. Приймаючи постанову від 03.04.2018 та застосовуючи адмінстягнення суд не перевіряв наявності речового права на автомобіль, а пояснення не містять посилання на відповідний документ, який би підтверджував належність автомобіля (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу тощо)

Відповідач у відзиві на позов заперечує факт належності автомобіля «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на праві власності чи праві оренди або будь-якому іншому речовому праві станом на 19.03.2018 товариству з обмеженою відповідальністю «Ковельський хлібокомбінат» і зазначає, що на вимогу суду не може надати докази належності автомобіля, оскільки автомобіль йому не належить.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту виконання ОСОБА_1 під час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків як працівника ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат», не доведено факту належності автомобіля «MERCEDES-BENZ 416», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 відповідачу, а також враховуючи відсутність складу цивільного правопорушення в діях відповідача: протиправної поведінки, факту заподіяння шкоди працівником відповідача під час виконання ним трудових обов`язків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і фактом заподіяної шкоди, вини, відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельський хлібокомбінат» заявленої позивачем суми матеріальної шкоди.

ТзОВ «Ковельський хлібокомбінат» у відзиві на позов посилався також на те, що він є неналежний відповідач.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем позивач не подавав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 993, 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 27.09.2019.

Суддя І. О. Якушева