ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 вересня 2019 року Справа № 923/742/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши матеріали позовної заяви за позовом Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону в інтересах держави в особі

позивача -1: Міністерства оборони України, м. Київ

позивача-2: 8 спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України, м. Херсон

до: Дитячо-юнацької спортивної школи з веслування видів спорту, м. Херсон

про усунення перешкод у користуванні майном.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд

в с т а н о в и в :

04 вересня 2019 року Заступник військового прокурора Херсонського гарнізону звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою в інтересах держави в особі позивача-1 - Міністерства оборони України та позивача-2 - 8 спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України до Дитячо-юнацької спортивної школи з веслувальних видів спорту з вимогою про зобов`язання Дитячо-юнацьку спортивну школу з веслувальних видів спорту усунути перешкоди в користуванні Міністерства оборони України та 8 Спортивний клуб Управління спорту Міністерства оборони України нерухомим майном - нежитловими приміщеннями збірно-щитової казарми площею 456,6м2 та сховища площею 720,00 м2, які розміщені на території військового містечка № 104, за адресою: 73021, м. Херсон, Острівське шосе, буд. 32-а, шляхом виселення із вказаних нежитлових приміщень.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 09.09.2019 суд залишив без руху позовну заяву Заступника військового прокурора та надав час для усунення виявлених недоліків.

25 вересня 2019 року до суду надійшла заява Заступник військового прокурора Херсонського гарнізону про усунення виявлених недоліків.

Розглянувши заяву прокурора, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху, суд звернув увагу заявника прокурора, що до матеріалів додано копію платіжного доручення №861 від 23.08.2019р., як доказ сплати судового збору, який не засвідчений належним чином.

Суд зазначає, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії), таких документів не є належним доказом сплати судового збору в розумінні статей 73, 76 ГПК України.

За таких обставин, додана до позовної заяви копія платіжного доручення № 861 від 23.08.2019 не може бути належним доказом сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Одночасно ухвалою від 09.09.2019 суд запропонував заявнику з метою дотримання принципу рівності сторін обґрунтувати підстави для звернення з даною позовною заявою, з доданням належних доказів щодо підтвердження своєї правової позиції.

Заступник військового прокурора Південного регіону України проти залишення позовної заяви без розгляду заперечує, посилаючись на те, що відповідно до положень ст.53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Заступник військового прокурора зазначив, що у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, заступник військового прокурора вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018р. зі справи №806/1000/17 та від 07.12.2018 у праві №924/1256/17).

Крім того, заступник військового прокурора зазначив, що Європейський суд з прав людини звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу, зокрема, про це зазначено у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009р., заява №42454/02, п.35) .

Заступник військового прокурора також зауважив, що забезпечення національної безпеки українського суспільства є однією з найважливіших функцій держави, основні завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності якої покладаються на Збройні Сили України, які перебувають у підпорядкуванні Міністерства оборони України.

У свою чергу, Міністерство забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, підготовку до виконання покладених на них завдань, підтримання та забезпечення фінансових, матеріальних, інших ресурсів та майна в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт та надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

В той же час, Заступник прокурора зазначає, що майно, матеріальне і грошове забезпечення 8 СК є державною власністю, яке входить до сфери управління Міністерства оборони України та закріплено за ним на праві оперативного управління, а вчинення дій щодо використання військового майна без відповідних на те правових підстав фактично позбавляє державу в особі Міністерства оборони України можливості володіти, користуватися та розпоряджатися такими об`єктами державної власності.

З твердженням заявника «суспільним» («публічним») інтересом звернення прокурора до суду з вимогою усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями збірно-щитової казарми площею 456,6 м та нежитловими приміщеннями сховища площею 720,00 м, які розміщені на території військового містечка № 104 (м. Херсон, Острівське шосе, 32-а) є задоволення суспільної потреби у відновленні законності та становища, яке існувало до порушення права державної власності, захист такого права шляхом усунення відповідних перешкод у користуванні державним майном, яке використовується Відповідачем з порушенням чинного законодавства. В той же час, ані Міністерством оборони України, ані 8 СК не здійснювалися заходи представницького характеру з питань захисту інтересів держави щодо зазначених нежитлових приміщень, що стало підставою для звернення Заступника прокурора з відповідним позовом.

Дослідивши позовну заяву Заступник військового прокурора Херсонського гарнізону подану в інтересах держави в особі позивача-1 - Міністерства оборони України та позивача-2 - 8 спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України до Дитячо-юнацької спортивної школи з веслувальних видів спорту з вимогою про зобов`язання Дитячо-юнацьку спортивну школу з веслувальних видів спорту усунути перешкоди в користуванні Міністерства оборони України та 8 Спортивний клуб Управління спорту Міністерства оборони України нерухомим майном - нежитловими приміщеннями збірно-щитової казарми площею 456,6м2 та сховища площею 720,00 м2, які розміщені на території військового містечка № 104, за адресою: 73021 м. Херсон, Острівське шосе, буд.32-а шляхом виселення із вказаних нежитлових приміщень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового держ

Відповідно до ч.3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

За матеріалами позовної заяви судом встановлено, що заступник військового прокурора Херсонського гарнізону при поданні позову в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та 8-го спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України, зазначив, що саме нездійснення останніми захисту інтересів держави стало підставою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні Міністерством оборони України та 8-го Спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України нерухомим майном - нежитловими приміщеннями збірно-щитової казарми площею 456,6м2 та сховища площею 720,00 м2, які розміщені на території військового містечка № 104, за адресою: 73021 м. Херсон, Острівське шосе, буд. 32-а, шляхом виселення із вказаних нежитлових приміщень.

Слід зауважити, що відповідно до п.3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р.N 1604(2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018р. зі справи N806/1000/17).

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

Отже, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі № 924/1237/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Міністерство оборони України та 8 спортивний клуб Управління спорту Міністерства оборони України, відповідно до положень чинного законодавства наділені правом і мають можливість самостійно вирішувати питання щодо захисту інтересів держави, у т.ч. шляхом звернення до суду із відповідним позовом, про що зазначає у своїх поясненнях заступник військового прокурора Херсонського гарнізону із посиланням на наявність Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №744 від 30.12.2016р.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можливо було б дійти висновку, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Проте, заступником військового прокурора не надано до суду доказів на підтвердження факту невжиття Міністерством оборони України та 8 спортивним клубом Управління спорту Міністерства оборони України заходів щодо захисту інтересів держави або неможливості вжиття таких заходів з поважним причин.

Крім того, суд звернув увагу Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону, що в обґрунтування підстав для звернення з даним позовом в інтересах позивачів, додано листи, які направлені на адресу Міністерства оборони України та 8 спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України про наміри звернутися для захисту інтересів держави до Господарського суду Херсонської області з відповідним позовом, які датовано 03 вересням 2019 роком. Доказів направлення, отримання адресантами вказаних листів та їх відповіді на ці листи, прокурором суду не надано. До позовної заяви додано лише копію фіскального чеку № 0838 від 31.07.2019, як доказ направлення листа Міністерству оборони України, однак з наданого фіскального чеку не зрозуміло, який саме листа направлено адресанту.

Стосовно доказів направлення листів на адресу Міністерства оборони України та 8 спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України датованих 03.09.2019, то судом встановлено, що зазначені лити були направлені одночасно з позовною заявою.

В матеріалах позовної заяви відсутні належні докази отримання Міністерством оборони України та 8 спортивним клубом управління спорту Міністерства оборони України зазначених вище листів.

Оскільки Заступником військового прокурора Херсонського гарнізону, було проігноровано вказівки Господарського суду Херсонської області, викладені в ухвалі від 09.09.2019 у справі № 923/742/19, та не усунуто допущенні недоліки, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви та доданих до неї документів прокурору.

Відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 164, 174, 232, 233, 234, ч.2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Повернути без розгляду Заступнику військового прокурора Херсонського гарнізону позовну заяву, подану в інтересах Міністерства оборони України та 8 спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України до Дитячо-юнацької спортивної школи з веслувальних видів спорту про усунення перешкод у користуванні майном (вх.1442/19 від 04.09.2019).

2. Ухвалу з додатком направити прокурору.

У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, ухвала набрала законної сили з моменту підписання, на ухвалу може бути подана апеляційна скарга, у відповідності до частини 1 статті 256 ГПК України, протягом десяти днів з дня її підписання.

Додатки: позовна заява № 2/3341/вих.-19 від 03.09.019 з додатком, всього на 80 арк., у т.ч. оригінали наступних документів: описи вкладення від 03.09.2019 (3 арк.), фіскальний чек № 0062 від 03.09.2019, фіскальний чек № 0061 від 03.09.2019, фіскальний чек № 0038 від 03.09.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі "Судова влада України" за наступною адресою: http://ks.arbitr.gov.ua.

Дата підписання ухвали 30.09.2019р.

Суддя С.В. Нікітенко