ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/17433/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

за участю представників:

позивача - Ільчик М. О. (довіреність № 225-кмр-5444),

відповідача - Штундер Я. Г. (адвокат, ордер № 660403),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 (суддя Привалов А. І.) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 (Разіна Т. І. - головуючий, судді Чорна Л. В., Михальська Ю. Б.) у справі

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кийавторемтранс"

про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Київська міська рада (далі - міськрада) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кийавторемтранс" (далі - ТОВ "Кийавторемтранс") про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок (коди ділянок 75:041:0045 та 75:041:0046), розташованих за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32в, і повернення їх Київській міській раді після приведення у придатний для користування стан.

2. 21.03.2019 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої міськрада просила суд зобов'язати ТОВ "Кийавторемтранс" повернути міськраді земельну ділянку загальною площею 0,156 га, розташовану за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32-в (код ділянки 75:041:0045), та земельну ділянку загальною площею 0,156 га, розташовану за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32в (код ділянки 75:041:0046), привівши їх у придатний для користування стан.

3. Позовні вимоги із посиланням на положення статей 116, 152, 189, 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) аргументовано тим, що відповідач користується спірними земельними ділянками, які перебувають у комунальній власності, без належних правових підстав, за відсутності відповідного на те рішення міськради та інших правовстановлюючих документів.

Короткий зміст судових рішень у справі

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 910/17433/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019, у задоволенні позову відмовлено.

5. Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, аргументовано тим, що позивач не довів порушення саме ТОВ "Кийавторемтранс" прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а факт самовільного зайняття відповідачем спірних земельних ділянок у розумінні положень статті 212 ЗК України не доведено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підстав для зобов`язання повернути спірні земельні ділянки, привівши їх у придатний для користування стан, немає. Крім того, з моменту відчуження нерухомого майна, розташовано на земельних ділянках 75:041:0045, площею 0,156 га, та 75:041:0046, площею 0,1232 га, право користування відповідачем спірними земельними ділянками припинилося на підставі статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини 2 статті 120 ЗК України. Апеляційний господарський суд також критично оцінив посилання позивача на лист від 21.09.2017, яким, на думку міськради, відповідач підтвердив факт користування спірними земельними ділянками, оскільки у зазначеному листі не наведено висновків такого змісту.

6. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 910/17433/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019, міськрада звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Заявник також наголошує, що єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності у м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення міськради. Зважаючи на положення земельних кодексів УРСР 1922 року та 1970 року, Земельного кодексу України 1990 року та чинного ЗК України, право власності на земельну ділянку чи право постійного користування земельною ділянкою повинні бути підтверджені відповідними державними актами. Водночас у матеріалах справи немає будь-яких документів, які підтверджували би право відповідача користуватися спірними ділянками. Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 912/1604/17.

8. Крім того, скаржник стверджує про неврахування судами попередніх інстанцій того, що відповідач підтвердив факт користування спірними земельними ділянками у листі від 21.09.2017. У свою чергу, суди не надали оцінки факту користування земельними ділянками за відсутності правовстановлюючих документів, що призводить до недоотримання місцевим бюджетом коштів за таке користування.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

9. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Кийавторемтранс" акцентує на безпідставності доводів скаржника, помилковості посилання на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 912/1604/17, а тому просить залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі № 910/17433/18.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10. Як установили суди попередніх інстанцій і вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Кийавторемтранс" було власником майнового комплексу загальною площею 3 029,5 м2, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32б, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 29.01.2004 згідно з наказом від 28.01.2004 № 58-В серії МК №010008140, що підтверджується наявним у матеріалах справи реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записаного у реєстраційну книгу № 18з-32, зареєстрованого 12.02.2004 за № 954-з.

11. 26.09.2005 ТОВ "Кийавторемтранс" на підставі договору купівлі-продажу відчужили Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ЛТД" (далі - ТОВ "ВІСТ ЛТД") 14/100 частини майнового комплексу загальною площею 424,20 м2 розташованого за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32б. Договір посвідчено Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та записано у реєстрову книгу № 18з-33 від 14.10.2005 за № 954-з.

12. Відповідно до витягу із Державного реєстру правочинів від 26.09.2005 до ТОВ "ВІСТ ЛТД" перейшло право власності на нежитлову будівлю, сарай цегляний у літ. Д, площею 169,70 м2, склад зберігання фарби в літ. Е, площею 39,00 м2, склад ремфонду в літ. Л площею 120,50 м2, ковальський цех у літ. К, площею 95,00 м2. Загальна площа відчужуваних будівель становить 424,20 м2, або 14/100 частин майнового комплексу загальною площею 3029,5 м2, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32б.

13. Згідно з розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 19.10.2006 № 1805 нежитловим будівлям (під літ. Д, Е, Л, К) присвоєно адресу: просп. Академіка Палладіна, 32в.

14. Відповідно до витягу із бази даних Державного земельного кадастру станом на 25.12.2006 - Реєстр земельних ділянок, черговий план - за ТОВ "ВІСТ ЛТД" обліковуються земельні ділянки за обліковими кодами 75:041:0045 та 75:041:0046, розташовані за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32-в, вид права - не вказано.

15. Водночас відповідно до витягу із бази даних Державного земельного кадастру станом на 25.12.2006 - Реєстр земельних ділянок, черговий план - за ТОВ "Кийавторемтранс" обліковується земельна ділянка за обліковим кодом 75:041:0068, розташована за адресою: Академіка Палладіна, 32-б, вид права - не вказано.

16. На підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890, та пункту 10 рішення Київської міської ради від 02.05.2015 № 317/1182 "Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" головний спеціаліст відділу землеустрою та моніторингу земель Святошинського району управління землеустрою та моніторингу земель Департаменту здійснив перевірку земельної ділянки по просп. Академіка Палладіна, 32в у Святошинському районі м. Києва, код ділянки 75:041:0045, та земельної ділянки код 75:041:0046, за результатами якої складено акти перевірки земельних ділянок № 17-0093-08 та № 17-0094-08.

17. Відповідно до зазначених актів перевірки земельних ділянок, за даними міського земельного кадастру, земельні ділянки площею 0,1560 га (обліковий код 75:041:0045) та площею 0,1232 га (обліковий код 75:041:0046), розташовані за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32в, на підставі технічного звіту про встановлення зовнішніх меж земельної ділянки обліковуються за ТОВ "ВІСТ ЛТД".

18. Під час перевірки міськрада встановила, що зазначеними земельними ділянками користується відповідач - ТОВ "Кийавторемтранс" для експлуатації та обслуговування будівлі, споруд. На земельній ділянці (обліковий код 75:041:0046) ведуться будівельні роботи (облаштування фундамента). За інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на майно (у тому числі на спірні земельні ділянки) за фізичними та юридичними особами не зареєстровано. За поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі зазначених земельних ділянок в оренду міськрада не приймала. У цих актах зафіксовано, що земельні ділянки використовуються із порушенням вимог земельного законодавства, шляхом самовільного їх зайняття.

Позиція Верховного Суду

19. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

20. За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

21. Вирішуючи питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки, необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою за відсутності документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого користування земельною ділянкою як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно встановити наявності чи відсутності в особи в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки не є тотожним користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

22. Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

23. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

24. Відповідно до статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній станом на час укладення договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

25. За змістом статті 377 ЦК України (у редакції, чинній станом на час укладення договору купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

26. Відповідно до статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об'єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма відповідними власності складовими - володінням, користуванням, розпорядженням ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомості, у власності або користуванні.

27. Аналогічну правову позицію викладену у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2019 у справі № 910/6186/17 та Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 21.01.2019 у справі № 910/22093/17.

28. Водночас суди попередніх інстанцій установили, що 26.09.2005 до ТОВ "ВІСТ ЛТД" перейшло право власності на нежитлову будівлю, сарай цегляний у літ. Д, площею 169,70 м2, склад зберігання фарби в літ. Е, площею 39,00 м2, склад ремфонду в літ. Л площею 120,50 м2, ковальський цех у літ. К площею 95,00 м2. Загальна площа відчужуваних будівель становить 424,20 м2, або 14/100 частин майнового комплексу загальною площею 3029,5 м2, розташованого за адресою м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32б. Зазначеним нежитловим будівлям присвоєно адресу: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32в. Право власності ТОВ "ВІСТ ЛТД" не оспорювалося та скасовано не було. Таким чином, власником нерухомого майна, розташованого на спірних земельних ділянках, є ТОВ "ВІСТ ЛТД", а не ТОВ "Кийавторемтранс". Крім того, внаслідок укладення зазначеного договору фактично припинилося право користування відповідачем спірними земельними ділянками у розумінні положень статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.

29. Під час розгляду справи № 910/17433/18 також з'ясовано що ТОВ "Кийавторемтранс" є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 32Б, яке розміщено на земельній ділянці код 75:041:0068, загальною площею 0,3536 га.

30. Для встановлення факту самовільного зайняття спірних ділянок на позивача покладається обов'язок щодо належного доведення, у першу чергу, самого користування ними відповідачем. Утім, стверджуючи, що земельні ділянки використовуються для експлуатації та обслуговування інших будівель, а на земельній ділянці (обліковий код 75:041:0046) ведуться будівельні роботи, позивач не довів, що такі дії здійснює саме ТОВ "Кийавторемтранс". У зв'язку із цим, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно зазначили про на відсутність доказів користування відповідачем спірними земельними ділянками без правовстановлюючих документів.

31. Водночас апеляційний господарський суд відхилив доводи скаржника про те, що лист від 21.09.2017 підтверджує факт користування ТОВ "Кийавторемтранс" спірними земельними ділянками, оскільки у зазначеному листі не наведено такого змісту. Отже, доводи касаційної скарги в цій частині є хибними та зводяться до переоцінки доказів і власного тлумачення достатності підтвердження факту самовільного зайняття земельних ділянок.

32. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15, 16 ЦК України).

33. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

34. За змістом наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

35. Із наведеного вбачається, що оскільки скаржник не довів факту самовільного зайняття саме ТОВ "Кийавторемтранс" спірних земельних ділянок, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

36. Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 912/1604/17, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у справі № 910/17433/18 є різними. Так, предметом розгляду у справі № 912/1604/17 є визнання права постійного користування, висновки, викладені у відповідній постанові, стосуються саме неврахування судами попередніх інстанцій наявності документів на підтвердження прав на земельну ділянку та факту внесення позивача до загального реєстру землекористувачів. Водночас у справі № 910/17433/18 йдеться про встановлення факту самовільного зайняття спірних земельних ділянок саме відповідачем.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

37. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

38. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 цього Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

39. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

40. Беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права не отримали підтвердження, не спростовують висновків судів, тому підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі № 910/17433/18 немає.

41. Ураховуючи викладене зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржені у справі рішення та постанову слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Розподіл судових витрат

42. Оскільки підстав для скасування рішення і постанови у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі № 910/17433/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ