ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 Справа № 904/765/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Якубук М.В., посвідчення №1375 від 08.06.2018, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 (суддя Рудь І.А.; рішення ухвалене о 13:14 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 07.06.2019) та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2019 у справі №904/765/19 (суддя Рудь І.А., додаткове рішення ухвалене о 11:16 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 24.06.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергопром", м.Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 501975,01 грн. за договором поставки від 23.01.2017 №3786-ПУ-УМТС

ПОСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Доненергопром" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованість у розмірі 501975 грн. 01 коп., з якої: 448806 грн. 24 коп. - основний борг, 14263 грн. 53 коп. - 3% річних, 38 905 грн. 24 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №3786-ПУ-УМТС від 23.01.2017 в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 у справі №904/765/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергопром" 448806 грн. 24 коп. основного боргу, 14263 грн. 53 коп. 3% річних, 38905 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 7529 грн. 63 коп. витрат зі сплати судового збору.

Означене рішення вмотивоване тим, що судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи або не впливають та не спростовують наведеної судом правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхилені судом.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2019 у справі №904/765/19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергопром" задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергопром" 20000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У решті заяви відмовлено.

Означене додаткове судове рішення вмотивоване тим, що судом першої інстанції встановлено, що справа не є досить складною та не містить значний обсяг документів та доказів, у зв`язку із чим витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Не погодившись з означеним рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 у справі №904/765/19 та додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2019 у справі №904/765/19, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що вважає їх такими, що прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. На думку відповідача судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновок про повне задоволення позовних вимог не ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства. Тому відповідач просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/765/19 від 28.08.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що суд першої інстанції залишив без належного дослідження ту обставину, що при укладенні Договору позивач та відповідач визначили обов`язок Постачальника (позивача) надати Покупцю (відповідачу) рахунок на оплату, проте позивач, у відповідності до умов Договору, не надав суду доказів передання відповідачу рахунків на оплату продукції на суму 448806,24 грн. Таким чином, як стверджує відповідач, у цій справі в силу договору на позивача, як кредитора, покладено вчинення певних дій (надання рахунку на оплату), без яких відповідач (боржник) не може виконати свої зобов`язання. Отже, відповідач вважає, що позивач (кредитор) у розумінні частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України вважається кредитором, що прострочив, оскільки він не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, а тому у відповідності до частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України, прострочення відповідача з виконання своїх грошових зобов`язань також не настало.

Крім того, відповідач вказує, що в пункті 5.4. Договору на поставку продукції сторони встановили строк оплати товару не з моменту отримання товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а визначили, що розрахунки за Продукцію здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 60-тий календарний день з моменту поставки відповідної партії Продукції, а поставкою продукції вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих Постачальником, при прийманні продукції. Однак в доданих до позовної заяви видаткових накладних, які позивач надав як доказ поставки продукції, представником Покупця не вказана дата приймання продукції, тому відповідач вважає, що, у відповідності до положень частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, строк оплати продукції зі сторони відповідача не наступив.

Відтак відповідач вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права (статті 612, 613, 526, 538 Цивільного кодексу України) та процесуального права (статті 73, 74 Господарського процесуального кодексу України), тому з вищезазначених підстав рішення у цій справі підлягає скасуванню.

Додаткове рішення у цій справі про розподіл судових витрат, на думку відповідача, суперечить судовій практиці Верховного Суду, який в постанові від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Але при вирішенні питання про розподіл судових витрат судом винесено упереджене рішення про задоволення витрат на правничу допомогу у сумі 20000,00 грн., щодо розміру якої відповідач вважає, що як заявлена позивачем до стягнення сума 25000,00 грн. витрат на правничу допомогу, так і сума, стягнена судом, є значно неспівмірними з фактично затраченим часом та реально виконаною роботою для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів та участі в судових засіданнях у цій справі. Тому відповідач просить суд апеляційної інстанції зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу.

ТОВ "Доненергопром" (позивач) надав суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини, що стосуються предмета доказування в даній справі, зокрема, коли настав строк оплати товару. Щодо ненадання до суду доказів передання рахунків на оплату поставленої продукції та не зазначення представником відповідача дати приймання продукції на податковій накладній позивач зазначає, що рахунок-фактура за своєю природою є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а отже наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги. Обов`язок відповідача сплатити за товар, за загальним правилом, виникає з моменту отримання товару або товаророзпорядчих документів, якщо інше не встановлено договором або законом, для встановлення такого момент необхідно встановити дату отримання товару або товаророзпорядчих документів. Позивач вказує, що відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом. Проте відповідач від поставленого товару не відмовився, при отриманні товару відповідачем жодних заперчень щодо неналежного виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та належної комплектності не подавалось. Тобто товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

Щодо доводів відповідача про прийняття судом першої інстанції упередженого рішення про задоволення витрат на правничу допомогу позивач зазначає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати є обґрунтованими, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, такі витрати є співмірними з обсягом наданої правової допомоги, визначеній в договорі, з сумою позову та значенням цієї справи для позивача. Так порядок розрахунку гонорару Адвокатським об`єднанням визначений в договорі згідно нижньої границі (найменша ціна) рекомендованої вартості послуг адвоката відповідно до Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених Рішенням Ради адвокатів Харківської області №17 від 21.03.2018 та Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області №57 від 16.02.2018. Обсяг наданої правової допомоги визначений в Завданні до договору та Акті про надані послуги, підтверджується відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом. Позивач звертає увагу на те, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Відповідач не надав заперечень на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі на спростування правильності розрахунків, виходячи з встановленого в договорі розміру вартості послуги, чи ненадання адвокатами заявлених до відшкодування послуг. Тому позивач вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відповідачем протилежного не доведено.

12.09.2019 в матеріали справи надійшло клопотання відповідача, в якому зазначено, що він підтримує подану ним апеляційну скаргу та просить її задовольнити, розглянувши справу без участі свого представника.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2019 заперечив на задоволенні апеляційної скарги відповідача з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Доненергопром" (постачальник) укладено договір поставки № 3786-ПУ-УМТС від 23.01.2017 (надалі - договір).

Згідно пункту 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ДК (надалі - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і Специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору.

Покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється в його власність, відповідно до умов цього договору (пункт 1.2. Договору).

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість та / або одним товаросупровідним документом (п. 4.1. договору).

Умови поставки продукції - DDP, згідно з "Інкотермс-2010", з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі та / або відповідних Специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних Специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, пов`язані з постачанням продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в Специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємини сторін будуть регулюватись положеннями, погодженими сторонами у відповідних Специфікаціях до договору (пункт 4.2. Договору).

Згідно пункту 4.3. Договору постачальник зобов`язаний надати покупцеві такі документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну / товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу-виробника і / або паспорт; сертифікат відповідності (у разі, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації); дозвіл Держпраці / чинний дозвіл Держгорпромнагляду (у разі, якщо отримання даного документа є обов`язковим згідно із нормами чинного законодавства); інструкцію (керівництво) з експлуатації (у разі, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену пунктом 2.4. Договору. Не обмежуючись переліком, обумовленим в цьому пункті договору, покупцеві надається виключне право визначати перелік документів згідно з чинним законодавством України та / або виходячи із специфіки продукції, які повинні бути надані постачальником у строки, зазначені в даному пункті договору. Документи (крім податкових накладних) постачальник зобов`язується надати покупцеві разом з поставленою продукцією.

Зазначені в цьому договорі документи надаються постачальником в повній мірі, в належному стані, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України (пункт 4.6. Договору).

За умовами пункту 4.7. Договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній.

Відповідно до пункту 4.8. Договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і Специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (пункт 4.9. Договору).

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до постачання кількості, загальна вартість договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних Специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки продукції становить +/- 10%, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних Специфікаціях до договору. У будь-якому випадку загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 14 000 000 грн. 00 коп. з ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця (пункт 5.1. Договору).

Розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупцем в порядку та строки, узгоджені сторонами у відповідних Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (пункт 5.4. Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2017 включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за цим договором, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 8.1. Договору).

Специфікацією від 05.10.2017 сторони узгодили найменування продукції, її кількість, ціну, вартість, умови та строк поставки, строк оплати.

Так, вартість продукції, що підлягала поставці згідно Специфікації від 05.10.2017, складає 1 159 541 грн. 46 коп.

Пунктом 4 Специфікації від 05.10.2017 передбачено, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної і документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність продукцію на загальну суму 448 806 грн. 24 коп., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками накладними:

- № 142 від 23.11.2017 на суму 187 302 грн. 24 коп. (а.с. 19);

- № 144 від 28.11.2017 на суму 261 504 грн. 00 коп. (а.с. 23)

та товарно-транспортними накладними:

- № 142 від 23.11.2017 на суму 187 302 грн. 24 коп. (а.с. 22);

- № 144 від 28.11.2017 на суму 261 504 грн. 00 коп. (а.с. 26).

Вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату продукції:

- № 142 від 23.11.2017 на суму 187 302 грн. 24 коп. (а.с. 20);

- № 144 від 28.11.2017 на суму 261 504 грн. 00 коп. (а.с. 24).

Враховуючи умови пункту 4 Специфікації від 05.10.2017 до договору, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлену продукцію:

- за накладною № 142 від 23.11.2017 у строк до 26.01.2018 включно;

- за накладною № 144 від 28.11.2017 у строк до 02.02.2018 включно.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленої продукції не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 448 806 грн. 24 коп. Наявність цієї заборгованості за договором поставки від 23.01.2017 № 3786-ПУ-УМТС відповідач підтвердив підписанням акту звірки взаємних розрахунків за період 01.04.2018 - 30.04.2018 (а.с. 27).

Доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

Із посиланням на положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та відповідно до заяви по зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 14 263 грн. 53 коп. за загальний період з 30.01.2018 по 22.02.2019 та інфляційні втрати у розмірі 38 905 грн. 24 коп. за загальний період з лютого 2018 по січень 2019, за кожною накладною окремо.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень статей 4, 173-175 і частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положень статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Задовольняючи позовні вимоги позивача повністю, суд першої інстанції виходив із того, що за встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими. Заперечення відповідача спростовується матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхилені господарським судом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (часина 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як правильно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача за поставлену позивачем продукцію становить 448 806 грн. 24 коп. З урахуванням положень пункту 4 Специфікації від 05.10.2017 до договору, строк оплати поставленої продукції є таким, що настав.

При цьому судом першої інстанції правильно відхилені доводи відповідача про те, що відбулася позадоговірна поставка, на яку не можуть розповсюджуватися умови спірного договору, через те що позивачем не повернуто на адресу відповідачу примірник підписаної специфікації від 05.10.2017, спростовуються діями відповідача, вчиненими на виконання умов договору та вказаної специфікації, а саме: прийняття продукції за спірною поставкою в асортименті, кількості та за цінами, що встановлені специфікацією від 05.10.2017; підписання акту звірки взаєморозрахунків тощо.

Щодо доводів відповідача про ненадання суду доказів передання рахунків на оплату поставленої продукції та не зазначення представником відповідача дати приймання продукції на податковій накладній, то рахунок за своєю природою є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора розумінні статті 613 Цивільного кодексу України.

Відтак наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги. У даному випадку обов`язок відповідача сплатити за товар, за загальним правилом, виникає з моменту отримання товару або товаророзпорядчих документів.

Судом встановлено, що відповідач від поставленого товару не відмовився, при отриманні товару відповідачем жодних заперечень щодо неналежного виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та належної комплектності не подавалось. Тобто товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

Таким чином, судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини справи та правильно застосовано наведені вище норми матеріального та процесуального права.

Судом також перевірені здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та не встановлено порушень чинного законодавства та умов договору.

Щодо решти доводів відповідача, які стосуються додаткового рішення про розподіл між сторонами понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у цій справі, то колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем в межах строків, визначених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, подано документи в підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі, позивачем до матеріалів справи надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 № 02/19, укладеного між Адвокатським об`єднанням "Легарт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Доненергопром" (клієнт), відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язалось надавати правову допомогу клієнту, детальний зміст, конкретизація та обсяг якої, визначаються у підписаних сторонами завданнях до цього договору;

- копію завдання №01/19 до договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 №02/19, відповідно до умов якого клієнт доручив адвокатському об`єднанню надавати юридичну допомогу та здійснювати представництво клієнта щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" суми заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки від 23.01.2017 № 3786-ПУ-УМТС;

- копію рахунку-фактури від 15.02.2019 № 0001 на суму 5000 грн. 00 коп. та рахунку-фактури від 28.05.2019 № 0004 на суму 20 000 грн. 00 коп.;

- копії меморіального ордеру від 18.02.2019 № @2PL304795 на суму 5000 грн. 00 коп., меморіального ордеру від 30.05.2019 № @2PL468562 на суму 5500 грн. 00 коп., меморіального ордеру від 30.05.2019 № @2PL459351 на суму 14500 грн. 00 коп.;

- копію акту про надані послуги за завданням № 01/19 до договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 № 02/19.

Відповідно до частин 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За умовами пункту 3.1. Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 № 02/19 розмір гонорару (винагороди) адвокатського об`єднання за годину роботи становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати. Фіксований розмір гонорару (винагороди) адвокатського об`єднання може визначатися у завданнях до цього договору з урахуванням Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018.

Як встановлено судом та вбачається з наданого заявником завдання № 01/19 до договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 № 02/19, сторони договору узгодили фіксований розмір гонорару (винагороди) адвокатського об`єднання, який становить:

- 5 000 грн. 00 коп. - за усну консультацію та ознайомлення з документами, що надані клієнтом (договором поставки, накладними, специфікаціями, рахунками, товарно-транспортними накладними до договору та банківськими виписками); складання позовної зави клієнта до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки;

- 16000 грн. 00 коп. (+ 2000 грн. 00 коп. за кожне наступне судове засідання, але не більше 26000 грн. 00 коп.) - за участь адвоката у судовому розгляді справи у Господарському суді Дніпропетровської області за позовом ТОВ "Доненергопром" до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення заборгованості.

Відповідно до акту про надані послуги за завданням № 01/19 до договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 № 02/19, розмір гонорару за надану у період з 13.02.2019 по 28.05.2019 правову допомогу становить 25000 грн. 00 коп., з яких:

- 5000 грн. 00 коп. за надання інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, пов`язаних з предметом договору поставки; підготовка та подання до Господарського суду Дніпропетровської області позовної заяви про стягнення суми заборгованості за договором поставки №3786-ПУ-УМТС від 23.01.2017 та штрафних санкцій;

- 20000 грн. 00 коп. за подання до Господарського суду Дніпропетровської області заяви про зменшення розміру позовних вимог; участь у підготовчому засіданні по справі 904/765/19 про стягнення суми заборгованості за договором поставки №3786-ПУ-УМТС від 23.01.2017 та штрафних санкцій; складання та подання до Господарського суду Дніпропетровської області відповіді на відзив ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля"; участь у підготовчому засіданні по справі 904/765/19 про стягнення суми заборгованості за договором поставки №3786-ПУ-УМТС від 23.01.2017 та штрафних санкцій; подання до Господарського суду Дніпропетровської області клопотання про ознайомлення з матеріалами справи № 904/765/19; ознайомлення у Господарському суді Дніпропетровської області з матеріалами справи №904/765/19, зокрема, клопотанням ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля" про витребування доказів; підготовка та надання до Господарського суду Дніпропетровської області заперечення на клопотання ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про витребування доказів; участь у підготовчому засіданні та засіданні з розгляду справи по суті по справі 904/765/19 про стягнення суми заборгованості за договором поставки №3786-ПУ-УМТС від 23.01.2017 та штрафних санкцій.

Зміст наведених норм частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 129 та 247 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ця справа не є досить складною та не містить значний обсяг документів та доказів, у зв`язку із чим витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. 00 коп. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Разом із цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, що враховуючи подані позивачем докази щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи пов`язаність цих витрат з розглядом справи; пропорційність до предмета спору, з урахуванням значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, на відповідача має бути покладено відшкодування понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильність наведеного вище.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені відповідачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2019 у справі №904/765/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 27.09.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв