УХВАЛА

26 вересня 2019 року Справа № 913/438/16

Провадження №7/913/438/19

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Тацій О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чигриної Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчука В.В. від 05.03.2019 року №14415 на дії та бездіяльність державного виконавця у справі № 913/438/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», м. Київ в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчука В.В.

до Фізичної особи - підприємця Мальцева Юрія Вікторовича, Луганська область

про стягнення заборгованості в розмірі 168 137,17 грн.,

Орган виконання рішення суду - Сорокинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

Учасники справи у судове засідання не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 18.05.2016 року (в редакції ухвали господарського суду Луганської області від 14.06.2016 року) стягнуто з Фізичної особи - підприємця Мальцева Юрія Вікторовича на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за кредитом в розмірі 123 295,58 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 39 040,02 грн. та судовий збір в розмірі 2435,04 грн.

На виконання рішення суду позивачу видано відповідний наказ від 14.06.2016 року №913/438/16.

Від Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» 12.03.2019 року на адресу суду надійшла скарга від 05.03.2019 року №14415 на дії та бездіяльність державного виконавця, в якій викладено вимоги:

- визнати незаконними дії виконуючого обов`язки начальника Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо повернення стягувачу наказу господарського суду Луганської області від 14.06.2016 року №913/438/16;

- скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.02.2019 року №51895777, винесену виконуючим обов`язки начальника Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галич Ганною Сергіївною;

- визнати незаконною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галич Ганни Сергіївни щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.03.2019 року, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2019, скаргу ПАТ "Енергобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк" Паламарчука В.В. на дії та бездіяльність державного виконавця Сорокинського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції у Луганській області задоволено частково. Визнано бездіяльність Сорокинського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції у Луганській області за період з 14.10.2016 по 10.10.2018 протиправною. В решті вимог за скаргою - відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.08.2019 року у справі № 913/438/16 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк" Паламарчука В.В. задоволено частково. Постановлено ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.03.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 913/438/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд Господарського суду Луганської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2019 року, головуючим суддею у вказаній справі за номером 913/438/16 визначено суддю Тацій О.В.

Згідно з ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.09.2019 року ухвалено скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця у справі № 913/438/16 прийняти до розгляду та призначити її розгляд скарги на 26.09.2019 о 10 год. 00 хв.

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку ст. 120 ГПК України шляхом направлення копій ухвали суду від 20.09.2019 року за їх адресами рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Однак, учасники справи явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили та клопотань про розгляд справи за їх відсутності не заявили.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 ЦК України, відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копії ухвали суду від 20.09.2019 року були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження учасників справи, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, судом також враховано, що сторони справи повідомлялося про те, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/ та на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/, а також те, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що учасники справи мали право та дійсну можливість ознайомитись з постановленими судом ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), а також дізнатися про дату, час та місце судового розгляду справи на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/gromadyanam/csz/.

Разом з тим, суд відзначає, учасників справи було повідомлено про призначення заяви до розгляду в судовому засіданні на 26.09.2019 о 10 годині 00 хвилин шляхом розміщення оголошення з повідомленням про дату, час та місце судового засідання на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/).

Крім цього, застосовуючи згідно ст. 3 ГПК України, ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, господарський суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України".)

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За таких обставин, об`єктивна можливість дізнатись про рух поданої скарги залежала і від волевиявлення учасників справи.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ч.ч. 1,2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглядаючи вказану скаргу по суті, господарський суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.05.2016 року (з урахуванням ухвали Господарського суду Луганської області від 14.06.2016 року) стягнуто з фізичної особи - підприємця Мальцева Юрія Вікторовича на користь ПАТ "Енергобанк" заборгованість за кредитом в розмірі 123295,58 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 39040,02 грн. та судовий збір в розмірі 2435,04 грн.

На виконання рішення Господарського суду Луганської області видано відповідний наказ від 14.06.2016 року №913/438/16.

Державним виконавцем Краснодонського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову від 06.07.2016 року №ВП51895777 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.06.2016 року у даній справі.

В пункті 2 вказаної постанови державний виконавець встановив боржнику семиденний строк з дня винесення цієї постанови для добровільного виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Краснодонського МРВ ДВС ГТУЮ у Луганській області від 14.07.2016 року №ВП51895777 накладено арешт на все майно, що належить боржнику та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить останньому.

04.10.2016 року винесено постанову про розшук майна боржника - транспортного засобу ВАЗ 2101, 1978 р.в., н/з НОМЕР_1 , ВАЗ 21122, 2002 р.в., н/з НОМЕР_2 . Вказану постанову направлено Сєвєродонецькому ВРЕВ у ДАІ ГУМВС супровідним листом від 06.10.2016 року №349/03-27.

Державним виконавцем було здійснено запити від 09.08.2016 року, 11.10.2018 року, 04.12.2018 року, 23.01.2019 року до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 09.08.2016 року, 11.10.2018 року, 04.12.2018 року, 23.01.2019 року щодо роботи боржника за трудовим та цивільно-правовими договорами, про його останнє місце роботи та отримання ним пенсії - інформації не виявлено.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України від 11.10.2018 року, 04.12.2018 року, 23.01.2019 року щодо номерів рахунків, відкритих боржником та джерела отриманим ним доходів - інформації не виявлено.

Згідно відповідей МВС, отриманих державним виконавцем за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження від 14.11.2018 року та 11.12.2018 року за боржником жодного транспортного засобу не зареєстровано.

Супровідним листом від 30.10.2018 року №3970/16.541 державний виконавець направив запит державного виконавця до Міністерства соціальної політики про надання інформації про взяття на облік до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо-переміщених осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України боржника - Мальцева Ю. В.

Листом від 19.11.2018 року №22384/0/2-18/22 Мінсоцполітики повідомило про відсутність інформації стосовно Мальцева Юрія Вікторовича , в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо-переміщених осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України станом на 19.11.2018 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у боржника наявне нерухоме майно - квартира, загальною площею 42,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яку 26.05.2014 року Краснодонським міськрайонним управлінням юстиції Луганської області було накладено обтяження.

Зважаючи на встановлені державною виконавчою службою обставини щодо майна боржника постановою від 20.02.2019 року ВП №51895777 виконавчий документ повернуто стягувачу. У постанові, вказано, що під час проведення виконавчих дій, було встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до законодавства заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. Вихід державного виконавця, за місцем реєстрації боржника, для перевірки майнового стану є неможливим у зв`язку з небезпекою для життя.

Досліджуючи матеріали справи та здійснюючи перевірку встановлених судом обставин справи, господарський суд бере до уваги наступне.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012 року, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

Відповідно до ст. 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Господарського суду Луганської області від 14.06.2016 року у справі № 913/438/16), рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються ЗУ "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню як ЗУ "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV(далі - Закон № 606-XIV), так і ЗУ "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VIII)- після 05.10.2016 року.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону № 1404-VIII, що кореспондуються з приписами ст. 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд зазначає, що законодавцем передбачений чіткий порядок вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 ЗУ "Про виконавче провадження". Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно дозакону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В свою чергу, ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV встановлювала, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Так, з встановлених вище судом обставин справи вбачається, що державним виконавцем Краснодонського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову від 06.07.2016 року №ВП51895777 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14.06.2016 року у даній справі, та встановлено семиденний строк для добровільного виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 32 Закону № 606-XIV було передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Таким чином, державний виконавець повинен був протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (тобто з 06.07.2016 року) провести виконавчі дії з виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в проміжок часу між 06.07.2016 року (відкриття виконавчого провадження) та до 04.10.2016 року (винесення постанови про розшук майна боржника), державним виконавцем фактично не здійснювались дії щодо примусового виконання наказу у справі № 913/438/16 виданого 14.06.2016 року, крім винесення постанови 14.07.2016 року про накладення арешту на майно боржника та здійснення запиту до Пенсійного фонду України датованого 09.08.2016 року, - що беззаперечно свідчить про неповноту дій державної виконавчої служби з дотриманням порядку встановленого Законом № 606-XIV в означений період .

Разом з тим, 05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" (Закон № 1404-VIII), яким вказаний вище строк здійснення виконавчого провадження не передбачено, проте ст. 2 даного Закону унормовано здійснення виконавчого провадження з дотриманням розумності строків.

Хоча визначення поняття "розумності строків" Закон не містить, проте, зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу.

За змістом ч. 1 і 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В той же час, чітко визначена законом процедура здійснення виконавчого провадження не може бути змінена або доповнена виконавцем на власний розсуд.

Крім того, виходячи з положень ст.ст. 1, 2, 18 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Для виконання, визначених законом функцій, державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, які кореспондуються з правами стягувача на примусове виконання рішення суду, прийнятого на його користь.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону № 1404-VIII, розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону № 1404-VIII, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом № 1404-VIII, тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.

Однак, матеріалами справи та встановленими вище обставинами справи підтверджується те, що в період з 05.10.2016 року по 11.10.2018 року державним виконавцем в порушення норм Закону № 1404-VIII не вчинено жодних заходів щодо виявлення нерухомого майна та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, чим у свою чергу і підтверджується факт бездіяльності державного виконавця протягом вказаного періоду.

Більш того, державним виконавцем не було здійснено з встановленою законом періодичністю перевірок майнового стану боржника, а саме: кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, а також інших дій відповідно до сукупності визначеної статтею 48 ЗУ "Про виконавче провадження".

При цьому, згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тому, оцінюючи дії державного виконавця з виконання наказу господарського суду Луганської області № 413/438/16 від 14.06.2016 року, судом було проаналізовано діяльність виконавця у сукупності здійснених ним дій, направлених на виконання судового рішення у справі, суд відзначає, що рішення у справі про стягнення заборгованості з Мальцева Ю.В. прийнято 18.05.2016 року, виконавче провадження відкрито 06.07.2016 року, однак, на даний час судове рішення залишається невиконаним.

У зв`язку з цим слід звернути увагу на те, що невиконання судового рішення протягом такого тривалого часу порушує основні засади виконавчого провадження - обов`язковості виконання рішень, розумності строків виконавчого провадження. Хоча закон і не містить поняття "розумності строків", проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу. Крім того, діяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, це сукупність дій направлена на кінцевий результат - виконання судового рішення.

Однак, державним виконавцем в ході виконавчого провадження, яке здійснювалося протягом досить тривалого проміжку часу, не було враховано вимог даного принципу та не вчинено всього переліку дій з метою остаточного виконання рішення суду.

Водночас, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, зокрема, низки запитів до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби та Міністерства соціальної політики, без проведення державним виконавцем перевірки майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" (Закон № 1404-VIII), не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

В свою чергу, відсутність обгрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Крім того, підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, встановлені ст. 37 Закону № 1404-VIII, є вичерпними, зокрема, виконавчий документ повертається якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Позаяк, судом встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вимоги ст. 37 Закону № 1404-VIII не містять такої підстави для повернення виконавчого документу, як відсутність можливості у виконавця проводити опис та огляд майна за місцем реєстрації, оскільки майно знаходиться на окупованій території.

Крім цього, суд відзначає, що статтею 57 Закону № 606-XIV передбачено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем на пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Частиною 4 статті 57 Закону № 606-XIV встановлено, що копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, державним виконавцем, зважаючи на те, що боржником у встановлений законом семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для добровільного виконання наказу від 14.06.2016 року №913/438/16 рішення суду не виконано, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Проте, матеріали справи не містять доказів надіслання копії вказаної постанови про арешт коштів чи майна боржника банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій ст. 57 Закону №606-XIV, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

А тому, судом враховано і те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 20.03.2019 року державним виконавцем Галич Г.С., у державному реєстрі обтяжень наявний запис, з датою реєстрації обтяження 26.05.2014 року, накладення арешту на майно, що належить Мальцеву Ю.В. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника від 10.12.2013 року, тоді як постанова про арешт майна боржника за наказом у справі № 913/438/16 виданого 14.06.2016 року винесена державним виконавцем 14.07.2016 року.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 19.08.2019 року у справі №913/438/16.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на встановлені судом обставини справи та надану їм з урахуванням законодавчих положень у сфері виконавчого провадження оцінку, господарський суд погоджується з доводами заявника, що державним виконавцем не було здійснено всього переліку необхідних дій щодо розшуку та виявлення майна боржника, а також бере до уваги ряд допущених державним виконавцем порушень врахованих судом приписів закону, а тому приходить до висновку про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо невжиття всіх заходів задля примусового виконання рішення суду, і як наслідок, враховуючи взаємопов`язаний та похідний характер викладених у прохальній частині скарги вимог під номерами 1 та 2, вважає необхідним визнати незаконними дії державного виконавця щодо повернення наказу суду стягувачу та скасувати постанову про його повернення.

За таких обставин заявлені у скарзі вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчука В.В. від 05.03.2019 року №14415 на дії та бездіяльність державного виконавця у справі № 913/438/16 - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галич Ганни Сергіївни щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення суду.

3. Визнати незаконними дії виконуючого обов`язки начальника Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо повернення стягувачу наказу господарського суду Луганської області від 14.06.2016 №913/438/16.

4. Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.02.2019 року №51895777, винесену державним виконавцем Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галич Ганною Сергіївною.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 26.09.2019 року та, відповідно до ст. 235 ГПК України, може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Ухвалу суду складено та підписано 26.09.2019 року.

Суддя О.В. Тацій