РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2019Справа № 910/8419/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Кузьменчук Олександра Павловича, Київська область, м. Біла Церква

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старс Трейд», м. Київ

про стягнення 32 426,93 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Кузьменчук Олександр Павлович (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старс Трейд» (відповідач) суми в розмірі 32 065,02 грн, у зв`язку з невиконанням вимог Договору транспортного експедирування №16-01/2018 від 16.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 року у справі №910/8419/19 позовну заяву б/н від 24.06.2019 року Фізичної особи-підприємця Кузьменчук Олесандра Павловича було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

15.07.2019 року (в строк визначений судом) позивачем до суду засобами поштового зв`язку була надіслана заява про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 33, направлялась ухвала суду.

Проте, до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, а саме №899, яке відповідно до повідомлень підприємства поштового зв`язку з відбитком календарного штемпелю не вручене та повернуто до суду.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/8419/19 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2018 року між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) було укладено Договір транспортного експедирування №16-01/2018 (надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1. Договору замовник доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України.

Згідно з розділу 2. Договору вартість послуг, які включають у себе провізну плату й винагороду, що належить експедитору, а також розмір зборів на виконання експедитором пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення операцій то послуг, визначаються за взаємною згодою сторін і фіксуються у рахунках. Загальна сума Договору складається з сум згідно рахунків за період дії цього Договору. У випадку необхідності сторони підписують акт звірки. За виконання транспортно-експедиторського обслуговування замовник зобов`язаний перерахувати кошти на розрахунковий рахунок експедитора протягом 3 банківських днів після надання послуг.

Договір вступає в дію з моменту його підписання, або з моменту фактичного виконання сторонами обов`язків згідно цього Договору та діє до 31 грудня поточного року. У випадку, якщо жодна із сторін не виявила бажання розірвати договір до 31 грудня поточного року, Договір вважається продовженим ще на рік. (розділ 6 Договору).

Так на виконання умов Договору позивачем було надано експедиторські послуги в період з січня 2018 року по квітень 2018 року на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн на підставі наступних актів виконаних робіт:

- №ст-1 від 17.01.2018 року на суму 19 500,00 грн;

- №ст-2 від 30.01.2018 року на суму 19 800,00 грн;

- №ст-3 від 02.02.2018 року на суму 20 300,00 грн;

- №ст-4 від 12.02.2018 року на суму 20 500,00 грн;

- №ст-5 від 14.02.2018 року на суму 9 000,00 грн;

- №ст-6 від 23.03.2018 року на суму 20 800,00 грн;

- №ст-7 від 16.04.2018 року на суму 3 000,00 грн;

- №ст-8 від 16.04.2018 року на суму 15 600,00 грн;

- №ст-9 від 24.04.2018 року на суму 2 800,00 грн.

Окрім того, факт здійснення поставок також підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними за період з січня 2018 року по квітень 2018 року

Позивачем було виставлено відповідачу на оплату рахунки на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн, а саме:

- №ст-1 від 16.01.2018 року на суму 19 500,00 грн;

- №ст-2 від 29.01.2018 року на суму 19 800,00 грн;

- №ст-3 від 01.02.2018 року на суму 20 300,00 грн;

- №ст-4 від 09.02.2018 року на суму 20 500,00 грн;

- №ст-5 від 13.02.2018 року на суму 9 000,00 грн;

- №ст-6 від 22.03.2018 року на суму 20 800,00 грн;

- №ст-7 від 12.04.2018 року на суму 3 000,00 грн;

- №ст-8 від 12.04.2018 року на суму 15 600,00 грн;

- №ст-9 від 23.04.2018 року на суму 2 800,00 грн.

Враховуючи те, що у 2017 році між сторонами діяв Договір транспортного експедирування за цей рік, і у відповідача рахувалась заборгованість за попередніми поставка в розмірі 136 600,00 грн, з огляду на часткове проведення відповідачем оплат вартості послуг за Договором, за вирахування зобов`язань за договором переведення боргу від 23.02.2018 року в розмірі 88 700,00 грн та часткового зарахування сплат в рахунок раніше здійснених поставок (ті, що хронологічно виникли раніше строку оплати) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 20 700,00 грн, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року.

Як зазначає позивач, він виконав договірні зобов`язання, щодо перевезення, проте відповідач оплату послуг перевезення в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми вартості послуг перевезення в розмірі 20 700,00 грн, пені в розмірі 8 483,60 грн, 3% річних в розмірі 720,00 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 161,42 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на про транспортного експедирування №16-01/2018 від 16.01.2018 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статтею 919 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як зазначалось вище, на виконання умов Договору позивачем було надано експедиторські послуги в період з січня 2018 року по квітень 2018 року на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн на підставі актів виконаних робіт №№ст-1 - ст-9.

Також, факт здійснення поставок підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними за період з січня 2018 року по квітень 2018 року за підписом обох сторін.

Позивачем було виставлено відповідачу на оплату рахунки на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн, про які зазначалось вище.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них

Так, згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказ Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (надалі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Також в п. 11.1. Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства, основним документом в підтвердження факту поставки є товарно-транспортна накладна, яка в свою чергу є підставою для проведення між сторонами розрахунків.

Згідно з розділу 2. Договору за виконання транспортно-експедиторського обслуговування замовник зобов`язаний перерахувати кошти на розрахунковий рахунок експедитора протягом 3 банківських днів після надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи те, що у 2017 році між сторонами діяв Договір транспортного експедирування за цей рік, і у відповідача рахувалась заборгованість за попередніми поставка в розмірі 136 600,00 грн, з огляду на часткове проведення відповідачем оплат вартості послуг за Договором від 16.01.2018 року, за вирахування зобов`язань за договором переведення боргу від 23.02.2018 року в розмірі 88 700,00 грн та часткового зарахування сплат в рахунок раніше здійснених поставок (ті, що хронологічно виникли раніше строку оплати) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 20 700,00 грн, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року.

Таким чином, суму заборгованості в розмірі 20 700,00 грн відповідачем визнано, шляхом підписання Акту звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем оплати вартості послуг перевезення на суму в розмірі 20 700,00 грн.

За таких підстав, враховуючи встановлену судом обставину здійснення позивачем перевезення вантажу, отримання цього вантажу стороною відповідача та відсутністю доказів повної оплати вартості послуг експедирування, Суд приходить до висновку, що відповідно до умов спірного Договору у відповідача станом на час розгляду даної справи обов`язок по оплаті наданих послуг настав та виконаний не був, а тому позовні вимоги щодо стягнення 20 700,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 8 483,60 грн, нарахованої за період з 27.04.2018 року по 24.06.2019 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати вартості транспортного перевезення, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В той же час розділом 5 Договору сторонами передбачено, що у разі затримки оплати послуг транспортного експедирування вантажу, замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу без обмеження строку нарахування та інфляцію за прострочений період.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки пені судом встановлено, що здійснені вони вірно у відповідності до умов Договору, а тому, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 8 483,60 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 720,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 161,42 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27.04.2018 року по 24.06.2019 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведені в позовній заяві розрахунки вказаних сум за визначений позивачем період, Судом визнано їх обґрунтованими, а тому вказані позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір позивача, у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старс Трейд» (ідентифікаційний код 40010779, місцезнаходження: 01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 33) на користь Фізичної особи-підприємця Кузьменчук Олександра Павловича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) суму основного боргу в розмірі 20 700,00 грн (двадцять тисяч сімсот гривень 00 копійок), суму пені у розмірі 8 483,60 грн (вісім тисяч чотириста вісімдесят три гривни 60 копійок), суму 3% річних в розмірі 720,00 грн (сімсот двадцять гривень 00 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 2 161,42 грн (дві тисячі сто шістдесят одна гривня 42 копійки) та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривна 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов