ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 911/503/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Хрипуна О.О.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 24.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Деметра

на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2019 (повний текст складено 11.07.2019)

у справі №911/503/19 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Селянського (фермерського) господарства Деметра

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про поновлення договору на право тимчасового користування землею

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство Деметра звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якій просить визнати поновленим договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 11.10.1993, зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 11.11.1993 за №1 Миронівського району Київської області, вважаючи укладеною додаткову угоду до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 11.10.1993, якою даний договір поновлюється на 25 років на тих самих умовах у редакції, що надсилалась позивачем на адресу Держгеокадастру разом із листом-повідомленням від 14.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено норми ст. 33 Закону України Про оренду землі та права позивача, оскільки останній неодноразово звертався до відповідача щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, втім, додаткова угода укладена не була. Крім того, позивач зазначає, що після закінчення договору оренди продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату. Правовою підставою для поновлення договору оренди земельної ділянки позивач визначив положення ч.6 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що у проекті додаткової угоди, яка була направлена на адресу відповідача позивачем, зокрема, зазначена площа земельної ділянки 50 га, проте, розпорядженням Миронівської райради вилучено з користування СГ Деметра у державну власність земельну ділянку площею 20 га. Крім того, в проекті додаткової угоди зазначено земельну ділянку із кадастровим номером :01:020:0001, однак, згідно інформації Публічної кадастрової карти, площа вказаної земельної ділянки складає 110,3810 га. Таким чином, на думку відповідача, поновлення договору на аналогічних умовах неможливе. Відповідач вказував, що твердження позивача про те, що відповідачем був порушений місячний термін для повідомлення орендаря про прийняте рішення щодо поновлення договору оренду є таким, що не відповідає дійсності, оскільки закон чітко регламентує в який строк має бути розглянутий лист-повідомлення, однак не визначає строків направлення заперечень щодо поновлення договору оренди землі.

У поданих суду першої інстанції запереченнях від 22.04.2019 відповідач зазначав, зокрема, що позивач, після закінчення строку дії договору, не продовжував користуватись земельною ділянкою, а відтак, одна з умов ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі не відбулась, а отже поновлення договору саме на підставі вказаної норми закону неможливе.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/503/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. При цьому суд зазначив, що належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді. Натомість, зі змісту резолютивної частини позовної заяви вбачається, що позивачем не було викладено зміст додаткової угоди, яку необхідно визнати укладеною із Держгеокадастром, а відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Також суд першої інстанції вказував на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження продовження користування ним спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору право тимчасового користування землею.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Селянське (фермерське) господарство Деметра звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. При цьому, позивач стверджує, що позовна заява Селянського (фермерського) господарства Деметра відповідає вимогам п.4 ч.3 ст.162 ГПК України, посилаючись на те, що способом захисту обрано зміну правовідношення, що передбачено ч.2 ст.20 ГК України. Також позивач зазначає, що до позовної заяви було додано проект додаткової угоди, яку позивач просив визнати укладеною. На думку позивача, висновки суду першої інстанції про обов`язковість викладення змісту додаткової угоди, яку необхідно визнати укладеною, лише в резолютивній частині позовної заяви є невірним, оскільки не відповідає положенням ГПК України. Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції щодо ненадання доказів на підтвердження факту користування наданою йому в оренду земельною ділянкою після закінчення строку дії договору право тимчасового користування землею від 11.10.1993 не відповідають обставинам справи, оскільки на підтвердження зазначеного факту позивачем подані належні докази, зокрема, копії податкової декларації СФГ Деметра з плати на землю за 2018 рік, згідно якої підприємство продовжувало звітувати та сплачувати податок за користування орендованою земельною ділянкою, в тому числі у листопаді-грудні 2018 року; копію довідки про відсутність заборгованості зі сплати земельного податку; копію довідки СФГ Деметра від 10.01.2019 про виконані роботи на орендованій земельній ділянці за листопад-грудень 2018 року. Також апелянт вказує, що факт користування орендорваною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору визнано відповідачем, про що він повідомив суд у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства Деметра на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/503/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 24 вересня 2019 р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому відповідач зазначив, що сформована земельна ділянка площею 50 га припинила своє існування як об`єкт цивільних прав з 26.09.2007 у відповідності до розпорядження Миронівської районної державної адміністрації №471, яким вилучено та переведено в державну власність Зеленківської сільської ради земельну ділянку загальною площею 20 га; однак, зазначені істотні зміни умов договору не були відображені у вигляді підписаної додаткової угоди до договору. Відповідач вказує про помилковість висновку апелянта стосовно визнання відповідачем факту користування СФГ Деметра орендованою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, зазначаючи, що позивач продовжував користуватися земельною ділянкою загальною площею 30 га, яка є лише частиною земельної ділянки загальною площею 50 га, переданої позивачу за договором.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

11.10.1993 між Миронівською райрадою народних депутатів та ОСОБА_1 (землекористувач) укладено договір про право користування землею (в тому числі на умовах оренди) (далі за текстом - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Миронівська райрада народних депутатів надає, а землекористувач приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 50 га, у тому числі: ріллі 50га, згідно з планом землекористування, що додається (далі Договір, т. 1 а.с. 19-22).

Земельна ділянка надається на умовах довгострокового користування на умовах оренди на 25 років для ведення фермерського господарства (п. 1.2 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його реєстрації.

Договір зареєстровано у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 11.11.1993 за №1 Миронівською райрадою народних депутатів Миронівського району Київської області.

13.11.1993 Миронівською райрадою народних депутатів за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1 , прийнято розпорядження про реєстрацію СФГ Деметра (т. 1 а.с. 23), у зв`язку із чим, позивачем отримано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №9575980 від 13.11.1993 (т. 1 а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про селянське (фермерське) господарство (тут і далі у редакції, чинній на час укладення Договору та реєстрації фермерського господарства), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Право на створення селянського (фермерського) господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку, виявив таке бажання, має документи, що підтверджують його здатність займатися сільським господарством, та пройшов конкурсний відбір. Земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передаються у приватну власність і надаються в користування, в тому числі на умовах оренди (абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України Про селянське (фермерське) господарство).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України Про селянське (фермерське) господарство, зокрема, після укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 5 Закону України Про селянське (фермерське) господарство, встановлено, що громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства.

З комплексного аналізу норм ст.ст. 4, 5, 9 Закону України Про селянське (фермерське) господарство суд дійшов висновку, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Отже, у правовідносинах оренди земельної ділянки відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача перейшли до селянського (фермерського) господарства з дня його державної реєстрації, а відтак СФГ Деметра є фактичним орендарем земельної ділянки за відповідним Договором.

26.09.2007 Миронівською районною державною адміністрацією за результатами розгляду заяви голови СФГ Деметра від 18.08.2007 прийнято розпорядження №471 (т. 1 а.с. 30), яким вилучено з користування СФГ Деметра та переведено в землі державної власності Зеленківської сільської ради земельну ділянку загальною площею 20,0 га, в т.ч. 20,0 га пасовища.

Доказів внесення змін до Договору сторонами суду надано не було.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії довідки виконкому Зеленківської сільської ради Миронівського району Київської області від 27.12.2010 №1847 (т. 1 а.с. 31), за СФГ Деметра станом на 01.10.2011 на території Зеленківської сільської ради числиться 30 га землі.

10.09.2018 СФГ Деметра звернулась до Держгеокадастру із листом-повідомленням, у якому просила укласти договір оренди землі на новий строк (поновити договір оренди землі) на підставі укладеного Договору. До вказаного листа повідомлення позивачем було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки (т. 1 а.с. 38-47).

16.10.2018 Держгеокадастр звернувся із листом №01-28/56 до Миронівської РДА, у відповідь на який остання повідомила, що не може підтвердити факт реєстрації Миронівською районною радою народних депутатів відповідного Договору, оскільки у Миронівської РДА відсутня книга записів договорів на право тимчасового користування землею (т. 1 а.с. 93-96).

25.10.2018 Держгеокадастр у відповідь на лист СФГ Деметра направив останньому листа №27-9956/0-9466/0/17-18 від 12.10.2018, в якому зазначено про відсутність підстав для поновлення Договору для ведення фермерського господарства, при цьому повідомлено про відсутність у відповідача відомостей щодо реєстрації відповідного договору.

03.01.2019 Держгеокадастром була видана довідка СФГ Деметра про те, що станом на 01.01.2016 за позивачем числилась земельна ділянка загальною площею 30,000 га. Одночасно, Держгеокадастр повідомив про те, що державна статистична звітність по формі 6-зем формувалась до 01.01.2016, у зв`язку із чим інформація щодо земель, наданих у користування, не відображає на даний час дійсного стану відносин землеволодіння та землекористування.

14.01.2019 СФГ Деметра повторно звернулось до Держгеокадастру із листом-повідомленням, до якого було додано проект додаткової угоди до Договору (т. 1 а.с. 51-53), надіслання якого підтверджується накладною №745 від 14.01.2019 та описом вкладення у цінний лист (т. 1 а.с. 54-55).

Проте зазначений лист відповідачем розглянутий не був.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки він продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а від орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору лист-повідомлення про заперечення у поновленні дії договору оренди не надходив, то у відповідності до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі договір оренди земельної ділянки вважається поновленим на тих же умовах та на той же строк, які були передбачені договором. Правовою підставою для поновлення договору оренди земельної ділянки позивач визначив положення ч.6 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов`язки.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (ст. 16 Закону України Про оренду землі).

В силу приписів ч. ч. 1 - 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на момент закінчення строку дії Договору оренди) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Так, частинами першою п`ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Разом з цим, частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

Повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не вимагається.

З підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк.

Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах.

Відсутність заперечення орендодавця щодо пролонгації договору, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

Отже, статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1 - 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", є відмінними.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц.

Крім того, відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №907/535/17, №912/1600/17 від 18.12.2018, №912/1545/17 від 18.12.2017.

Як вбачається із матеріалів справи, строк, на який було укладено договір закінчився, враховуючи дату реєстрації договору, 11.11.2018.

Як встановлено вище, 10.09.2018 позивач звернувся до відповідача із листом-повідомленням, до якого було надано проект додаткової угоди із урахуванням відповідних змін, що підтверджується фіскальним чеком від 10.09.2018 та описом вкладення у цінний лист.

Таким чином, позивач скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди, оскільки більш ніж за 30 днів до закінчення строку його дії направив до Держгеокадастру лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі разом із проектом відповідної додаткової угоди.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, орендар належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, як це передбачено ч. 2 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

У відповідності до ч. 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі відповідач протягом місяця після отримання листа позивача зобов`язаний був розглянути дану заяву, узгодити з орендарем істотні умови договору, прийняти рішення та укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди, або повідомити орендаря про відмову в продовженні договору у разі недосягнення згоди щодо істотних умов договору.

Натомість, як встановлено вище, лист-повідомлення № 27-9956/0-9466/0/17-18 від 12.10.2018 про відмову позивачеві у поновленні договору був направлений йому лише 25.10.2018, що вказує на порушення відповідачем положень ч. 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі щодо строку повідомлення орендаря про прийняте рішення.

Правовою підставою для поновлення договору оренди земельної ділянки позивач визначив положення ч.6 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Так, частиною шостою ст. 33 Закону України Про оренду землі передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, суть поновлення договору оренди за змістом ч. 6 ст. 33 зазначеного Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №908/2484/17).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано суду належних доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження продовження користування позивачем наданою йому в оренду земельною ділянкою загальною площею 50 га після закінчення строку дії договору.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що сформована земельна ділянка загальною площею 50 га, яка була передана позивачу за договором, припинила своє існування як об`єкт цивільних прав з 26.09.2007 з моменту вилучення та переведення в державну власність частини земельної ділянки площею 20 га, що виключає можливість поновлення договору на умовах, визначених в договорі про право користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 11.10.1993.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

Враховуючи, що в прохальній частині позовної заяви відсутній зміст додаткової угоди, яку необхідно визнати укладеною із Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Деметра залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/503/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/503/19 повернути Господарському суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 30.09.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.О. Хрипун

К.В. Тарасенко