ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"19" вересня 2019 р.Справа № 924/439/19

Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Грамчука І.В., при секретарі судового засідання Мазій І.А. розглянувши матеріали справи

за заявою Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів

до - сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" м.Шепетівка

про визнання договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. між СВК "Перший національний виробничий кооператив" та Товариством з обмеженою відповідальністю"Органік Сідс" недійсним у межах справи № 924/1155/18 про визнання банкрутом.

Представники сторін:

заявника : Карасьов О.Є., Зінкевич Д.В. - згідно довіреностей (присутні 18.09.2019р.), Ковтуцького М.І. - згідно ордеру

відповідачів : Оніщук Є.О. - згідно ордеру, Грищенко І . А . - згідно ордеру (присутня 18.09.2019р. в режимі відеоконференції)

за участю ліквідатора - арбітражного керуючого Ведмедєва С.С. (присутній 18.09.2019р. в режимі відеоконференції)

Звертаючись до суду із позовною заявою (вх. № 05-08/926/19 від 08.05.2019р.) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. між СВК "Перший національний виробничий кооператив" м.Шепетівка та ТОВ "Органік Сідс" м.Шепетівка у межах справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" м. Шепетівка, дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів зазначило, що 11 січня 2019 року ухвалою господарського суду Хмельницької області відкрито провадження у справі № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перший національний виробничий кооператив» (30403, Хмельницька обл., м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, ), введено процедуру розпорядженню майном боржника на строк 115 календарних днів, тобто до 05.05.2019р., призначено розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Ведмедева Сергія Сергійовича (а/с 116, м. Київ, Україна, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво № 1795 від 19.06.2017р.; тел. НОМЕР_2 ; Е-mаі1: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Ухвалою суду у даній справі від 12.03.2019 року визнано вимоги кредитора - ДП «Старокостянтинівський молочний завод» в розмірі 6 704 643,96 грн. (шість мільйонів сімсот чотири тисячі шістсот сорок три гривні дев`яносто шість копійок).

За інформацією заявника 26 вересня 2018 року між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (надалі - відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» було підписано Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3, який на думку заявника, суперечить нормам чинного законодавства та порушує його права з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.1. підписаного Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року (надалі - Договір цесії) , Відповідач 1, як «Первісний кредитор» оплатно передав Відповідачу 2 «Новому кредитору» своє правого вимоги за Договором поставки молока № 49 від 12.0.2016 року на суму 3 935 558 грн (три мільйона дев`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень).

Тоді як договір поставки молока № 49 від 12.08.2016 року, що був підписаний між дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів та боржником, на переконання заявника, не є укладеним в розумінні ст. 638 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно частини другої цієї ж статті, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином заявник дійшов висновку, що господарський договір буде вважатися укладеним тільки якщо в ньому погоджено предмет, ціну та строк його дії.

Договір поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року на момент його підписання не містив всіх істотних умов договору, що передбачені чинним законодавством, зокрема предмету та ціни.

А) Предмет договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 180 ГК України, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Тобто кількість продукції є складовою частиною такої істотної умови господарського договору як предмет.

Згідно п.4.1. Договору, загальна кількість Продукції, що поставляється за цим Договором становить суму усіх поставок (які носять ритмічний характер) здійснених за цим договором.

Відповідно до п.4.2. Договору, умови поставки визначаються Сторонами у Протоколі погодження договірної ціни (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Б) Ціна договору.

Відповідно до ч. І ст.189 ГК України, ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до п.2.1. Договору передбачено, що загальна вартість цього Договору не обмежується Сторонами та складається з суми вартості окремих партій Продукції, що постачаються Постачальником Покупцю відповідно до умов даного Договору, що визначається відповідно до даних, які містяться у спеціалізованій товарній накладній складеній за формою 1-ТН (МС).

Згідно п.3.1. Договору передбачено, що асортимент, кількість та ціна конкретної партії Продукції, що постачається за даним Договором визначається Сторонами у Додатках (Протокол погодження ціни), що є невід`ємною частиною цього договору.

Тобто, як вбачаються із пунктів А та Б, кількість продукції та ціна договору взаємопов`язана із Протоколом погодження договірної ціни, в якому сторони повинні узгодити ці істотні умови Договору.

Натомість, як вбачається із Протоколу погодження договірної ціни № 1 від 12.08.2016 року, у ньому відсутнє будь-яке згадування кількості продукції, що повинна була б постачатися, в ньому було погоджено ціну лише на перший ґатунок молока з 12 серпня 2016 року у розмірі 5 300 грн., ціну на інші ґатунки молока не визначено. Проте, як вбачається у п.2. даного Протоколу, сторонами було погоджено постачання молока не лише першого ґатунку, але й Вищого, та другого ґатунків, як це передбачено згідно з ДСТУ 3662-97 «Молоко коров`яче».

Враховуючи вищенаведене, на думку заявника, згідно Протоколу погодження договірної ціни № 1 року неможливо було встановити на момент підписання Договору та цього Протоколу ні кількості продукції (предмет договору), ні вартість окремої партії продукції (ціна договору), оскільки ціна була встановлена не на всі гатунки, а лише на перший, та не було визначена кількість продукції (молока), що повинна була б постачатися.

Тобто, на момент підписання Договору у ньому не було погоджено ні предмет (кількість продукції, що повинна була б постачатися), ні ціни (вартості окремих партій товару), що на переконання заявника, означає відсутність правових підстав з якими закон пов`язує факт укладення договору, а відтак і факту укладення даного Договору.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

(2) Відповідно до п.1.2. Договору цесії, за умовами цього договору до Первісного кредитора переходять до Нового кредитора усі права та обов`язки Первісного кредитора, що виникли з основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент підписання даного Договору, включаючи, але не обмежуючись: 3 312 859 грн., основного боргу, 395 727 грн. пені, 39 160 грн., 3% річних, 187 812 грн. інфляційних витрат та право на стягнення штрафних санкцій, інфляційних, річних та будь-яких інших, пов`язаних з виконанням Основного договору платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення.

Тобто, Відповідач 1 відступив право вимоги Відповідачу 2, до якого увійшли також пеня, інфляційні нарахування, та 3% річних. Проте, на думку заявника, жодним правовим документом Відповідач 1 не підтвердив Відповідачу 2, що на момент відступлення в нього було право вимоги не тільки основної суми, але й саме такої, ним чітко встановленої суми пені, інфляційних втрат, та 3% річних.

(3) У відповідності до звернення, на переконання позивача, обставини викладені у п.1 та п.2 даної заяви підтверджують те, що Відповідачем 1 було відступлене Відповідачу 2 право вимоги до Позивача, яке на момент такого відступлення у Відповідача 1 взагалі не існувало.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Таким чином, передача права вимоги, яке не виникло, на думку позивача, прямо суперечить положенням ст. 514 ЦК України, відповідно до яких до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до заяви, аналогічний висновок зробив і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, який у своїй постанові від 05.04.2018 року у справі № 910/22785/16 зазначив: «відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу. Тобто, не може бути предметом відступлення права вимоги та вимога, яка не виникла, не існувала на момент переходу права».

Крім того додатковим підтвердженням відсутності реальної вимоги у Відповідача 1 до Позивача є той факт, що на сьогоднішній день по Договору №49 від 1208.2016 року тривають судові процеси в межах справи №№ 924/233/18, 924/230/19, в яких оскаржуються вимоги Відповідача 1.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до частини першої ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тобто, згідно даного договору було передано вимогу, яка на думку заявника, фактично була відсутня у Відповідача 1, що є прямим порушенням норм чинного законодавства.

(4) Зі сторони СВК «Перший національний виробничий кооператив» ОСОБА_9., підписав Договір цесії без згоди загальних зборів, що на переконання заявника, є порушенням пункту 9.3.6. Статуту, згідно з яким укладення угод на суму, що перевищує 1 000 000 (один мільйон) гривень відбувається виключно за згодою загальних зборів Кооперативу. Таким чином, заявника дійшов висновку, що ОСОБА_9., підписуючи Договір № 26/09/2018-3 без згоди загальних зборів, вийшов за межі наданих йому повноважень, встановлених статутом Відповідача 1, що на переконання заявника є порушенням положень частини другої ст. 207 ЦК України, та в свою чергу, є порушенням положень частини першої ст. 203 ЦК України та підставою недійсності правочину відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України.

Зі сторони ТОВ «Органік Сідс» договір був підписаний ОСОБА_5 , який зазначається, як заступник директора, що здійснює свої повноваження на підставі Статуту. При цьому в ЄДРЮОФОПГФ відсутня будь-яка інформація про такого підписанта.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпПУ, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 (далі - Постанова № 413).

Постановою № 413 зокрема установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів :

засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Таким, чином при прийнятті на роботу працівника обов`язковим є подання інформації у відповідний орган ДФС (за місцем обслуговування платника).

Згідно інформації із відкритого електронного реєстру платників податків, ТОВ «Органік Сідс» взятий на облік у Шепетівському управлінні ГУ ДФС у Хмельницькій області.

На адвокатський запит повноважного представника заявника № 19-03/19 від 07.03.2019р. до Шепетівського управління ГУ ДФС у Хмельницькій області, у відповідь було надано інформацію про ОСОБА_5 , зокрема те, що повідомлення про прийняття його на роботу в ТОВ «Органік Сідс» до Шепетівського управління ГУ ДФС у Хмельницькій області не подавалося, а тому позивач дійшов висновку, що ОСОБА_5 не може вважатися особою, уповноваженою на підписання Договору цесії, а тому підписання Договору цесії зі сторони Відповідача 2 здійснено неуповноваженою особою.

Таким чином, позивач вважає, що підписуючи Договір № 26/09/2018-3, жодний з представників сторін не мав на те відповідних повноважень, що є порушенням норм чинного законодавства, та такий правочин підлягає визнанню судом недійсним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

(5) На момент підписання Договору відступлення права вимоги ОСОБА_6 одночасно був членом (керівником) виконавчого органу, як в СВК «Перший національний виробничий кооператив», так і ТОВ «Органік Сідс», тобто здійснював представництво інтересів одночасно двох юридичних осіб. Крім цього, власником частки у розмірі 70% від статутного капіталу Відповідача 2 є ОСОБА_7 , яка одночасно є учасником Відповідача 1.

Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може здійснити операцію від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з ч. З ст. 237 ЦК представництво виникає, в тому числі, на підставі акту органу юридичної особи. У даному випадку таким актом є статут, який уповноважує директора на представництво інтересів юридичної особи.

Тобто, навіть формальна передача повноважень з підписання договору іншій особі однієї із сторін не вирішує питання порушення норм ч. 3 ст. 238 ЦК України. Так, у постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2008 № 7/40, було зазначено, що договір, укладений між юридичними особами з одним і тим же директором, був визнаний таким, що суперечить ч. 3 ст. 238 ЦК України, а тому визнаний недійсним, незважаючи на те, що він був підписаний, з одного боку, директором одного з юридичної особи, а з іншого - представником за дорученням, виписаним директором іншої юридичної особи. Суд порахував, що, незважаючи на ці хитрощі, директор виступав одночасно з обох сторін договору, оскільки він передоручив виконання своїх обов`язків як представника юридичної особи іншій особі.

Таким чином, на думку заявника, при підписанні Договору з урахуванням керівництва однією особою ОСОБА_6 , фактично сторони за договором «накладалися», у зв`язку з чим істотні умови (відсутність реальної волі сторін) узгоджувати було не з ким, що в свою чергу веде до недійсності договору.

Абзацом 4 ч. І ст.1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дано визначення поняттю «контроль» - вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.

Абзацом 6 ч. І ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дано визначення «заінтересовані особи стосовно боржника» - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, що входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їх діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Закону заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) чи кредиторів визнаються особи в такому ж переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

На думку заявника, ОСОБА_6 маючи контроль над Боржником та ТОВ «Органік сідс», а також маючи на меті невиконання рішень судів, які набрали законної сили, провів господарську операцію між підконтрольними йому юридичними особами маючи на меті виведення активів з Боржника на підконтрольне йому товариство - ТОВ «Органік сідс». Переслідуючи ціль не проведення розрахунку з Боржником та формальне дотримання вимог Цивільного кодексу України, передбачив в умовах договорів - оплата з відстроченим платежем до 5 років.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 р. № 237 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 р. за № 725/4018, із змінами та доповненнями, дано визначення «Довгострокова дебіторська заборгованість» - сума дебіторської заборгованості, яка не виникає в ході нормального операційного циклу та буде погашена після дванадцяти місяців з дати балансу. Положення визначає величину резерву сумнівних боргів визначається за одним із методів: застосування абсолютної суми сумнівної заборгованості; застосування коефіцієнта сумнівності.

За методом застосування абсолютної суми сумнівної заборгованості величина резерву визначається на підставі аналізу платоспроможності окремих дебіторів.

За методом застосування коефіцієнта сумнівності величина резерву розраховується множенням суми залишку дебіторської заборгованості на початок періоду на коефіцієнт сумнівності.

Коефіцієнт сумнівності може розраховуватися такими способами: визначення питомої ваги безнадійних боргів у чистому доході; класифікації дебіторської заборгованості за строками непогашення; визначення середньої питомої ваги списаної протягом періоду дебіторської заборгованості у сумі дебіторської заборгованості на початок відповідного періоду за попередні 3-5 років.

Визначена на основі класифікації дебіторської заборгованості величина сумнівних боргів на дату балансу становить залишок резерву сумнівних боргів на ту саму дату.

Залишок резерву сумнівних боргів на дату балансу не може бути більшим, ніж сума дебіторської заборгованості на ту саму дату.

Отже відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» у випадку реалізації товарів (робіт та послуг) з відстрочкою платежу більше ніж на дванадцять календарних місяців, юридична особа зобов`язана сформувати резерв сумнівних боргів. Така бухгалтерська операція проводиться, як збиткова діяльність.

Проводячи аналогію законодавства про відстрочення виконання зобов`язання, варто зазначити, що ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України передбачає термін відстрочення або розстрочення зобов`язання терміном, що не перевищує одного року.

Таким чином, на переконання заявника, ОСОБА_6 , маючи контроль над Боржником та ТОВ «Органік сідс» і зважаючи на рішення судів, які винесені на користь кредиторів Боржника, не маючи фінансової можливості оплатити судові збори, після винесення Ухвали Північно-Західним апеляційним господарським судом від 19 вересня 2018 року по справі № 924/285/18 прийняв рішення про відступлення права вимоги (цесії) для ТОВ «Органік сідс».

Такими рішеннями, ОСОБА_6 , за Договором про відступлення права вимоги (цесії) від 26 вересня 2018 року за 26/09/2018-3 зменшив активи (ліквідаційну масу) Відповідача 1.

(6) Згідно з пунктом 2.2. Договору № 26/09/2018-3 сторони погодили, що Новий кредитор зобов`язується перерахувати у безготівковій формі на поточний рахунок Первісного кредитора грошову суму у розмірі 3 935 558 грн. упродовж 5 (п`яти) років з дня підписання цього Договору.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників Відповідач 1 є боржником за такими виконавчими провадженнями : ВП № 57023896 про стягнення коштів, ВП № 57028321 про стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення, ВП № 57029580 про стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення, ВП № 57132162 про стягнення коштів, ВП № 57040036 про стягнення коштів.

Тобто, Відповідач 1, маючи непогашену заборгованість, щонайменше по п`яти виконавчих провадженнях, прийняв рішення про відступлення права вимоги до Позивача на суму 3 935 558 грн. Відповідачу 2. На думку заявника, вказане свідчить про те, що підписання Договору № 26/09/2018-3 було спрямоване виключно на ухилення Відповідачем 1 від виконання судових рішень та уникнення можливого арешту майна, яке в майбутньому могло бути стягнуто із Позивача в межах примусового виконання по вказаних виконавчих провадженнях.

Таким чином, на переконання позивача, наявні підстави стверджувати, що Договір № 26/09/2018-3 було підписано без намірів настання реальних правових наслідків, що полягали б у передачі права вимоги та отриманні коштів за відступлення права вимоги. Тоді як метою підписання Договору № 26/09/2018-3 було ухилення Відповідача 1 від погашення існуючої заборгованості та уникнення майбутнього арешту грошових коштів на рахунках Відповідача 1, що на переконання позивача, вказує на фіктивність Договору № 26/09/2018-3.

Враховуючи вищенаведене, заявник дійшов висновку, що має місце підписання Договору цесії з порушенням норм чинного законодавства, без наявності реальної мети, чим порушено права Позивача, зокрема :

право на притримання в розумінні ст. 594 ЦК України;

право виконання зобов`язання (якщо будуть відповідні правові підстави) належному Кредитору;

право на можливість здійснити зарахування зустрічних вимог з Відповідачем 1 прав.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. 265 ГК України, ст.ст. 93, 203, 207 ЦК України, ст.ст. 54, 55, 56 161-164 ГПК України, заявник просив прийняти позовну заяву до розгляду та винести рішення, яким визнати Договір відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. між СВК «Перший національний виробничий кооператив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» недійсним, стягнувши судовий збір з Відповідача 1 та Відповідача 2.

Заперечуючи проти можливого задоволення вищезгаданих вимог Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів СВК «Перший національний виробничий кооператив» у відзиві на позов (вх. № 05-22/4942/19 від 13.06.2019р.) відмітив (т.1 а.с.76-80), що викладені у позовній заяві вимоги позивача відповідач 1 вважає незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

З огляду на вищезазначене, та того, що Позивач не являється стороною спірного договору, останній не є належною особою, яка наділена відповідною правоздатністю, щодо пред`явлення заперечень по факту недійсності такого правочину, з урахуванням того, що договір про відступлення права вимоги не порушує прав та законних інтересів Позивача, а лише змінює кредитора в основному зобов`язанні.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

У рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. I ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права, вважаємо, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Виходячи з системного аналізу ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

На думку відповідача 1, спірні договори жодним чином не порушують прав та інтересів позивача, з огляду на наступне.

У частині 1 статті 510 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами - сторонами зобов`язання, якими є боржник і кредитор.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні визначені статтею 512 ЦК України, в силу якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору, яке відбувається без згоди боржника (стаття 516 ЦК України).

Таким чином, на переконання відповідача 1, питання чинності договору відступлення права вимоги стосується лише правовідносин між його сторонами - первісним кредитором (Відповідач 1) та новим кредитором (Відповідач 2) стосовно того, хто з цих осіб має право на отримання задоволення вимог від боржника (Позивача) за договірним зобов`язанням, проте жодним чином не впливає на чинність відповідного зобов`язання Позивача, яке було передане новому кредитору внаслідок укладення договору цесії.

Зазначений вище висновок зробив Верховний Суд в постанові від 04.03.2019 року по справі № 908/1245/15-г.

Окрім того, Верховний Суд в постанові від 18.04.2019 року по справі № 911/218/18 також зазначив, що позивачем (як не стороною оскаржуваного правочину) не доведено того, що в результаті укладення договору про відступлення права вимоги обсяг майнових зобов`язань позивача змінився, отже позивачем не доведеного того, що його права або охоронювані законом інтереси були порушені укладеним між відповідачами договором.

Також, варто зазначити, що в провадженні господарського суду Хмельницької області перебувала справа № 924/1208/18 за позовом Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перший національний виробничий кооператив», Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року.

15 травня 2019 року Північно-західним апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 15 квітня 2019 року у справі № 924/1208/18 про залишення позову без розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач вважає, що «жодним правовим документом Відповідач 1 не підтвердив Відповідачу 2, що на момент відступлення в нього було право вимоги за Договором поставки молока № 49 (далі - Основний договір)», та зазначає, що «Основний договір є неукладеним та недійсним».

Таким чином, на думку Позивача, «право вимоги у Відповідача 1 до Позивача за Основним договором не відповідає вимогам про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав».

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень статей 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, у відповідності до положень ч.1, ч.2 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтями 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

В основному договорі відсутні умови щодо зміни кредитора за згодою боржника, тому отримання згоди Позивача на зміну кредитора в даному випадку не потрібно. Позивача належним чином повідомлено про зміну кредитора, що ним не заперечується.

Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Однак, межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Посилання Позивача на те, що у Позивача відсутня заборгованість «в такому розмірі» перед Відповідачем 1 та, що нібито Відповідачем 1 передано за спірним договором Відповідачу 2 документи, які не можуть вважатися належним доказом на підтвердження дійсності переданої вимоги та наявності заборгованості Позивача перед Відповідачем 1 не є предметом дослідження у межах цієї справи. Предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору відступлення права вимоги, а не стягнення коштів за Основним договором.

Натомість, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, в даному випадку договору відступлення права вимоги, на переконання відповідача 1, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Наведені позивачем обставини щодо факту відсутності заборгованості у зазначеному розмірі можуть братися судом до уваги при розгляді господарського спору про стягнення коштів, право на стягнення яких було відступлено, розгляд якого здійснюється господарським судом Хмельницької області у справі № 924/233/18, що також зазначено самим позивачем.

Враховуючи, що Основний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, на переконання відповідача 1, вимога про сплату заборгованості за Основним договором на момент відступлення права вимоги за ним є дійсною вимогою в розумінні ст.ст. 514-516 ЦК України.

Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, пов`язані безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Що ж до обставин, пов`язаних підтвердженням або не підтвердженням розміру заборгованості за договором поставки молока № 49, то вони не визначаються жодною нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за таким договором. У зв`язку з презюмованою правомірністю Основного договору відсутні підстави для висновку про недійсність оспорюваного Договору відступлення лише на тій підставі, що у Позивача нібито відсутня заборгованість по Основному договору перед Відповідачем 1. Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 904/8978/17.

При цьому Позивач не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України. Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд також в постанові від 16.10.2018 року по справі № 914/2567/17.

Верховний Суд в постанові від 29.01.2019 року по справі № 914/2566/17 також зазначив, що з врахуванням вимог, визначених статтею 300 ГПК України, вважає необґрунтованими посилання скаржника на обставини, зазначені в пунктах 9.1.-9.4. описової частини даної постанови, оскільки позовні вимоги у даній справі не стосуються визнання недійсним договору підряду, стягнення заборгованості, збитків (розміру збитків, який підлягає доказуванню в позовному провадженні про стягнення збитків), обґрунтованості чи необґрунтованості стягнення штрафних санкцій за таким договором та, враховуючи зазначене в пунктах 15-17 мотивувальної частини даної постанови, такі обставини не стосуються предмета доказування у даній справі. Відтак, вони не можуть бути підставою визнання недійсним договору відступлення права вимоги у даній справі.

За таких обставин відповідач 1 вважає спірний договір правомірним, а висновки Позивача, якими на його думку спростовується дійсність вимоги, переданої за спірним договором відступлення, помилковими.

Щодо обставин відсутності повноважень у керівника Відповідача 1 на підписання оспорюваного договору, на які посилається Позивач, відповідач 1 повідомляє суд, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки Загальними зборами членів кооперативу, 25 вересня 2018 року, затверджено та надано дозвіл на укладення з Відповідачем 2 договорів про відступлення права вимоги (цесії) за договорами, укладеними між Позивачем та Відповідачем 1, і уповноважено голову кооперативу на укладання та підписання зазначених договорів, що підтверджується протоколом № 25/09-2018/ДП.

При цьому, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом юридичної особи дій з перевищенням ним своїх, повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України № 6-62цс16 від 27.04.2016 р., № 6-147цс17 від 13.03.2017 р., № 6-72цс17 від 12.04.2017 року.

Крім того, за приписами ст. 241 ЦК України наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним, а підтвердження такого схвалення є вчинені на його виконання дії, особою в інтересах якої його укладено (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-38гс14).

Із змісту норми частини першої статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплатила товар за договором купівлі-продажу) (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14, від 06.04.2016 у справі № 3-84гс16).

Спірний договір зокрема схвалено в подальшому укладенням угод про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018/ОВ від 26 вересня 2018 року та № 27/09-2018/ОВ від 27 вересня 2018 року, відповідно до яких Відповідач 2, у відповідності з ст. 601 ЦК України, виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів Відповідачу 1 за отримане право вимоги за спірним договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, тому зобов`язання Відповідача 2 по спірному договору припинені. Наявність грошових вимог у Відповідача 2 до Відповідача 1 підтверджуються Договорами про відступлення права вимоги № 01 /08-2018/ЗВ від 01.08.2018 року, № 01/08-2018/СВ від 01.08.2018 року та № 01/08-2018/ДВ, на підставі яких і були укладені вищезгадані угоди.

Зазначене також спростовує аргументи Позивача щодо фіктивності оспорюваного Договору з підстав нібито відсутності наміру Відповідача 2 оплати Відповідачу 1 отриманого права вимоги.

Твердження Позивача про фіктивність оспорюваного Договору з підстав наявності на момент укладення договору відкритих виконавчих проваджень, необґрунтоване, оскільки чинним законодавством не визначено підставою для визнання правочину недійсним, у зв`язку з наявністю відкритих виконавчих проваджень.

Також, укладенням договору про відступлення права вимоги, Відповідач 1 не відчужував жодного майна, а тому, аргументи Позивача про ухилення Відповідача 1 від виконання судових рішень та уникнення можливого арешту майна, яке в майбутньому могло бути стягнуто із Позивача, безпідставні.

Так, ч. 6 ст. 75 ГПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, Кримінальним кодексом України передбачено відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Натомість, у матеріалах справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення посадовими або іншими особами Відповідача 1 щодо невиконання рішення суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, Позивач не є стороною вказаних виконавчих проваджень, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.08.2018 року по справі № 924/285/18 набрало законної сили, відповідно до ст. 241 ПІК України, після повернення апеляційної скарги згідно ухвали від 16 жовтня 2018 року, тому зазначені дії жодним чином не порушують прав Позивача.

Щодо аргументів Позивача про нібито контроль керівника сторін спірних договорів, та укладення цих правочинів з метою не виконання рішень судів і виведення активів з Боржника на підконтрольне товариство, відповідач 1 зазначає наступне :

У відповідності з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

13 вересня 2018 року на загальних зборах учасників Відповідача 2 прийнято рішення про призначення на посаду заступника директора товариства ОСОБА_5 та визначено обсяг його компетенції (протокол № 13/09-18/30 та наказ № 13/09-2018/К).

Загальними зборами учасників Відповідача 2, 26 вересня 2018 року, вирішено затвердити та укласти з Відповідачем 1 договори про відступлення права вимоги (цесії) за договорами, укладеними між Позивачем та Відповідачем 1, і уповноважено заступника директора ОСОБА_5. на укладання та підписання зазначених договорів, що підтверджується протоколом № 26/09-18/30.

Твердження Позивача про незаконність оспорюваних договорів з підстав одного й того самого керівника у сторін оспорюваного договору, та те що власником частки в статутному капіталі на момент укладення спірного договору була член кооперативу - ОСОБА_7 , помилкові та безпідставні. Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За приписами ч. 1 ст. 114 ЦК України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа. Обмеження щодо участі у господарських товариствах може бути встановлено законом.

Жодних обмежень щодо участі в товаристві особи, яка є членом кооперативу не встановлено, у чинному законодавстві також відсутні будь які обмеження щодо укладення правочинів між юридичними особами.

В своїй заяві Позивач також зазначає, що « ОСОБА_9 , як керівник Боржника та ТОВ «Органік Сідс» розуміючи, що Боржник має не виконані зобов`язання, які підтверджуються рішеннями судів, що набрали законної сили - без користі для кооперативу відчужує пов`язаній особі з відстрочкою оплати терміном на 5 років. Дана господарська операція зменшує ліквідаційну масу Боржника, а кредитори Боржника отримують не покриті збитки.».

Але, станом на 01 серпня 2018 року у Відповідача 1 існувала заборгованість перед Відповідачем 2 в загальному розмірі 16 301 989,20 грн.(шістнадцять мільйонів триста одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень двадцять коп.), на підставі :

договору про відступлення права вимоги № 01 /08-2018/ЗВ від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Зелений простір Поділля» передало для Відповідача 2 право вимоги до Відповідача 1 на суму 2 569 070 грн.;

договору про відступлення права вимоги № 01/08-2018/СВ від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Сапоніт-Інвест» передало для Відповідача 2 право вимоги до Відповідача 1 на суму 8 480 300 грн.;

договору про відступлення права вимоги № 01/08-2018/ДВ від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ПрАТ «Добробут АГ» передало для Відповідача 2 право вимоги до Відповідача 1 на суму 5 252 619,20 грн.

Таким чином, укладаючи спірні договори цесії, у Відповідача 1 з`явилась можливість зменшити існуючу перед ТОВ «Органік Сідс» заборгованість, шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, у відповідності до ст. 601 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За вимогами статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання, яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 ЦК України визначено, що не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Наведений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитора у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки ні законом ні спірним договором не встановлено обмежень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, які існували у сторін на момент укладення угод про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018/ОВ від 26 вересня 2018 року та № 27/09-2018/ОВ від 27 вересня 2018 року, Відповідач 2 виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів Відповідачу 1 за отримане право вимоги за спірним договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а зобов`язання Відповідача 2 по спірному договору припинені.

Такої ж правової позиції дотримався Верховний Суд в постанові від 26.02.2019 року по справі № 914/385/18.

На підставі вказаних угод про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, Відповідач 2 виконав свої зобов`язання відповідно до п. 2.1. спірних договорів щодо розрахунку за отримане право вимоги, а Відповідач 1 зменшив існуючу перед Відповідачем 2 заборгованість на загальну суму 14 526 116,58 грн. (чотирнадцять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч сто шістнадцять грн. 58 коп.) гривень, залишок заборгованості Відповідача 1 перед Відповідачем 2 за договором про відступлення права вимоги № 01/08-2018/ДВ від 01 серпня 2018 року становить 1 775 872,62 грн. (один мільйон сімсот сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят дві гривні 62 коп.).

Отже, твердження Позивача про те, що Відповідачем 1 відчужені права вимоги Відповідачу 2 без користі для кооперативу, помилкові.

Поряд з цим, варто зазначити, що провадження у справі про банкрутство Відповідача 1 було відкрито 11 січня 2019 року, в той час спірний договір та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинені 26 та 27 вересня 2018 року, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Також, при розгляді даної справи, необхідно враховувати, що за положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Натомість, оскільки ні угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, ні зазначені вище договори, на підставі яких і було проведено зарахування, недійсними не визнавались, дані правочини, на переконання повноважного представника відповідача 1, є правомірними, а зобов`язання Відповідача 2 щодо розрахунку за отримане право вимоги по спірному договору припинені.

В отриманому судом відзиві (вх. № 05-22/4904/19 від 12.06.2019р. т.1 а.с.99-101) розпорядник майном боржника - сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перший національний виробничий кооператив» арбітражний керуючий Ведмедєв С.С. вказав, що на його думку, позовна заява Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26.09.2018 року № 26/09/2018-3, підлягає задоволенню судом, оскільки цей правочин укладений без будь-якої користі для СВК «ПНВК» (боржник у справі про банкрутство).

Договір про відступлення права вимоги (цесії) від 26.09.2018 року №26/09/2018-3, передбачає відчуження реальної дебіторської заборгованості СВК «ПНВК», за оплату з відстроченим платежем на 5 (п`ять) років, що ставить під сумнів економічну вигоду такого правочину для СВК «ПНВК».

Економічно необґрунтоване укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26.09.2018 року № 26/09/2018-3, між юридичними особами керівником яких є одна людина ( ОСОБА_9 ), призвело до зменшення активів СВК «ПНВК».

На думку розпорядника майном боржника, природою вищевказаного договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26.09.2018 року № 26/09/2018-3 штучно створено умови, які перешкоджають відновленню платоспроможності боржника, порушують права та законні інтереси кредиторів у справі про банкрутство та зменшують ліквідаційну масу боржника, що негативно впливає на задоволення грошових вимог кредиторів СВК «ПНВК».

Враховуючи вищевикладене, арбітражний керуючий Ведмедєв С.С. просив задовольнити заяву ДП «Старокостянтинівський молочний завод» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) від 26.09.2018 року № 26/09/2018-3 між сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Органік сідс» визнавши його недійсним.

Натомість у відзиві на позов від 11 червня 2019р. (вх. № 05-22/4940/19 від 13.06.2019р.) (т.1 а.с.107-110), викладені у позовній заяві вимоги позивача ТОВ «Органік сідс» вважає незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

З огляду на вищезазначене, а також зважаючи на тего, що Позивач не являється стороною спірного договору, останній не є належною особою, яка наділена відповідною правоздатністю, щодо пред`явлення заперечень по факту недійсності такого правочину, з урахуванням того, що договір про відступлення права вимоги не порушує прав та законних інтересів Позивача, а лише змінює кредитора в основному зобов`язанні.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

У рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. I ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права, відповідач вважає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Виходячи з системного аналізу ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами "сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов,. унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

На думку ТОВ «Органік сідс», спірні договори жодним чином не порушують прав та інтересів позивача, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 510 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами - сторонами зобов`язання, якими є боржник і кредитор.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні визначені статтею 512 ЦК України, в силу якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору, яке відбувається без згоди боржника (стаття 516 ЦК України).

Таким чином, на переконання ТОВ «Органік Сідс» питання чинності договору відступлення права вимоги стосується лише правовідносин між його сторонами - первісним кредитором (Відповідач 1) та новим кредитором (Відповідач 2) стосовно того, хто з цих осіб має право на отримання задоволення вимог від боржника (Позивача) за договірним зобов`язанням, проте жодним чином не впливає на чинність відповідного зобов`язання Позивача, яке було передане новому кредитору внаслідок укладення договору цесії.

Зазначений вище висновок зробив Верховний Суд в постанові від 04.03.2019 року по справі № 908/1245/15-г.

Верховний Суд в постанові від 18.04.2019 року по справі № 911/218/18 також зазначив, що позивачем (який не є стороною оскаржуваного правочину) не доведено того, що в результаті укладення договору про відступлення права вимоги обсяг майнових зобов`язань позивача змінився, отже позивачем не доведеного того, що його права або охоронювані законом інтереси були порушені укладеним між відповідачами договором.

Окрім того на думку відповідача, також варто зазначити, що в провадженні господарського суду Хмельницької області перебувала справа № 924/1208/18 за позовом Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перший національний виробничий кооператив», Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року.

15 травня 2019 року Північно-західним апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 15 квітня 2019 року у справі № 924/1208/18 про залишення позову без розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач вважає, що «жодним правовим документом Відповідач 1 не підтвердив Відповідачу 2, що на момент відступлення в нього було право вимоги за Договором поставки молока № 49 (далі - Основний договір)», та зазначає, що «Основний договір є неукладеним та недійсним».

Таким чином, на думку Позивача, «право вимоги у Відповідача 1 до Позивача за Основним договором не відповідає вимогам про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав».

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень статей 626 - 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, у відповідності до положень ч.1, ч.2 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтями 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

В основному договорі відсутні умови щодо зміни кредитора за згодою боржника, тому отримання згоди Позивача на зміну кредитора в даному випадку не потрібно. Позивача належним чином повідомлено про зміну кредитора, що ним не заперечується.

Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Однак, межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Посилання Позивача на те, що у Позивача відсутня заборгованість «в такому розмірі» перед Відповідачем 1 та, що нібито Відповідачем 1 передано за спірним договором Відповідачу 2 документи, які не можуть вважатися належним доказом на підтвердження дійсності переданої вимоги та наявності заборгованості Позивача перед Відповідачем 1 не є предметом дослідження у межах цієї справи. Предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору відступлення права вимоги, а не стягнення коштів за Основним договором.

Натомість, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, в даному випадку договору відступлення права вимоги, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Наведені позивачем обставини щодо факту відсутності заборгованості у зазначеному розмірі можуть братися судом до уваги при розгляді господарського спору про стягнення коштів, право на стягнення яких було відступлено, розгляд якого здійснюється господарським судом Хмельницької області у справі № 924/233/18, що також зазначено самим позивачем.

Враховуючи, що Основний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, вимога про сплату заборгованості за Основним договором на момент відступлення права вимоги за ним є дійсною вимогою в розумінні ст.ст. 514-516 ЦК України.

Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, пов`язані безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Що ж до обставин, пов`язаних підтвердженням або не підтвердженням розміру заборгованості за договором поставки молока № 49, то вони не визначаються жодною нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за таким договором. У зв`язку з презюмованою правомірністю Основного договору відсутні підстави для висновку про недійсність оспорюваного Договору відступлення лише на тій підставі, що у Позивача нібито відсутня заборгованість по Основному договору перед Відповідачем 1. Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 904/8978/17.

При цьому Позивач не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України. Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд також в постанові від 16.10.2018 року по справі № 914/2567/17.

Верховний Суд в постанові від 29.01.2019 року по справі № 914/2566/17 також зазначив, що з врахуванням вимог, визначених статтею 300 ГПК України, вважає необґрунтованими посилання скаржника на обставини, зазначені в пунктах 9.1.-9.4. описової частини даної постанови, оскільки позовні вимоги у даній справі не стосуються визнання недійсним договору підряду, стягнення заборгованості, збитків (розміру збитків, який підлягає доказуванню в позовному провадженні про стягнення збитків), обґрунтованості чи необґрунтованості стягнення штрафних санкцій за таким договором та, враховуючи зазначене в пунктах 15-17 мотивувальної частини даної постанови, такі обставини не стосуються предмета доказування у даній справі. Відтак, вони не можуть бути підставою визнання недійсним договору відступлення права вимоги у даній справі.

За таких обставин ТОВ «Органік Сідс» вважає спірний договір правомірним, а висновки Позивача, якими на його думку спростовується дійсність вимоги, переданої за спірним договором відступлення, помилковими.

Щодо обставин відсутності повноважень у керівника Відповідача 1 на підписання оспорюваного договору, на які посилається Позивач, ТОВ «Органік Сідс» повідомляє суд, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки Загальними зборами членів кооперативу, 25 вересня 2018 року, затверджено та надано дозвіл на укладення з Відповідачем 2 договорів про відступлення права вимоги (цесії) за договорами, укладеними між Позивачем та Відповідачем 1, і уповноважено голову кооперативу на укладання та підписання зазначених договорів, що підтверджується протоколом № 25/09-2018/ДП.

При цьому, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом юридичної особи дій з перевищенням ним своїх, повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України № 6-62цс16 від 27.04.2016р., № 6-147цс17 від 13.03.2017р., № 6-72цс17 від 12.04.2017 року, тощо.

Крім того, за приписами ст. 241 ЦК України наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним, а підтвердження такого схвалення є вчинені на його виконання дії, особою в інтересах якої його укладено (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-38гс14).

Із змісту норми частини першої статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплатила товар за договором купівлі-продажу) (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14, від 06.04.2016 у справі № 3-84гс16).

Спірний договір зокрема схвалено в подальшому укладенням угод про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018/ОВ від 26 вересня 2018 року та № 27/09-2018/ОВ від 27 вересня 2018 року, відповідно до яких Відповідач 2, у відповідності з ст. 601 ЦК України, виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів Відповідачу 1 за отримане право вимоги за спірним договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, тому зобов`язання Відповідача 2 по спірному договору припинені. Наявність грошових вимог у Відповідача 2 до Відповідача 1 підтверджуються Договорами про відступлення права вимоги № 01/08-2018/ЗВ від 01.08.2018 року, № 01/08-2018/СВ від 01.08.2018 року та № 01/08-2018/ДВ, на підставі яких і були укладені вищезгадані угоди.

Зазначене також спростовує аргументи Позивача щодо фіктивності оспорюваного Договору з підстав нібито відсутності наміру Відповідача 2 оплати Відповідачу 1 отриманого права вимоги.

Твердження Позивача про фіктивність оспорюваного Договору з підстав наявності на момент укладення договору відкритих виконавчих проваджень, необґрунтоване, оскільки чинним законодавством не визначено підставою для визнання правочину недійсним, у зв`язку з наявністю відкритих виконавчих проваджень.

Також, укладенням договору про відступлення права вимоги, Відповідач 1 не відчужував жодного майна, а тому, аргументи Позивача про ухилення Відповідача 1 від виконання судових рішень та уникнення можливого арешту майна, яке в майбутньому могло бути стягнуто із Позивача, безпідставні.

Так, ч. 6 ст. 75 ГПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, Кримінальним кодексом України передбачено відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Натомість, у матеріалах справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення посадовими або іншими особами Відповідача 1 щодо невиконання рішення суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, Позивач не є стороною вказаних виконавчих проваджень, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.08.2018 року по справі № 924/285/18 набрало законної сили, відповідно до ст. 241 ПІК України, після повернення апеляційної скарги згідно ухвали від 16 жовтня 2018 року, тому зазначені дії жодним чином не порушують прав Позивача.

Щодо аргументів Позивача про нібито контроль керівника сторін спірних договорів, та укладення цих правочинів з метою не виконання рішень судів і виведення активів з Боржника на підконтрольне товариство, слід зазначити наступне :

У відповідності з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

13 вересня 2018 року на загальних зборах учасників Відповідача 2 прийнято рішення про призначення на посаду заступника директора товариства ОСОБА_5 та визначено обсяг його компетенції (протокол № 13/09-18/30 та наказ № 13/09-2018/К).

Загальними зборами учасників Відповідача 2, 26 вересня 2018 року, вирішено затвердити та укласти з Відповідачем 1 договори про відступлення права вимоги (цесії) за договорами, укладеними між Позивачем і Відповідачем 1, та уповноважено заступника директора ОСОБА_5 . на укладання із підписанням зазначених договорів, що підтверджується протоколом № 26/09-18/30.

Твердження Позивача про незаконність оспорюваних договорів з підстав одного й того самого керівника у сторін оспорюваного договору, та те що власником частки в статутному капіталі на момент укладення спірного договору була член кооперативу - ОСОБА_7, помилкові та безпідставні. Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За приписами ч. 1 ст. 114 ЦК України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа. Обмеження щодо участі у господарських товариствах може бути встановлено законом.

Жодних обмежень щодо участі в товаристві особи, яка є членом кооперативу не встановлено, у чинному законодавстві також відсутні будь які обмеження щодо укладення правочинів між юридичними особами.

В своїй заяві Позивач також зазначає, що « ОСОБА_6 , як керівник Боржника та ТОВ «Органік Сідс» розуміючи, що Боржник має не виконані зобов`язання, які підтверджуються рішеннями судів, що набрали законної сили - без користі для кооперативу відчужує пов`язаній особі з відстрочкою оплати терміном на 5 років. Дана господарська операція зменшує ліквідаційну масу Боржника, а кредитори Боржника отримують не покриті збитки».

Але, станом на 01 серпня 2018 року у Відповідача 1 існувала заборгованість перед Відповідачем 2 в загальному розмірі 16 301 989,20 грн. (шістнадцять мільйонів триста одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень двадцять коп.), на підставі:

договору про відступлення права вимоги № 01/08-2018/ЗВ від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Зелений простір поділля» передало для Відповідача 2 право вимоги до Відповідача 1 на суму 2 569 070 грн.;

договору про відступлення права вимоги № 01/08-2018/СВ від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Сапоніт-Інвест» передало для Відповідача 2 право вимоги до Відповідача 1 на суму 8 480 300 грн.;

договору про відступлення права вимоги № 01/08-2018/ДВ від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ПрАТ «Добробут АГ» передало для Відповідача 2 право вимоги до Відповідача 1 на суму 5 252 619,20 грн.

Таким чином, укладаючи спірні договори цесії, у Відповідача 1 з`явилась можливість зменшити існуючу перед ТОВ «Органік Сідс» заборгованість, шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, у відповідності до ст. 601 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За вимогами статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання, яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 ЦК України визначено, що не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Наведений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитора у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки ні законом ні спірним договором не встановлено обмежень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, які існували у сторін на момент укладення угод про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018/ОВ від 26 вересня 2018 року та № 27/09-2018/ОВ від 27 вересня 2018 року, Відповідач 2 виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів Відповідачу 1 за отримане право вимоги за спірним договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а зобов`язання Відповідача 2 по спірному договору припинені.

Такої ж правової позиції дотримався Верховний Суд в постанові від 26.02.2019 року по справі № 914/385/18.

На підставі вказаних угод про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, Відповідач 2 виконав свої зобов`язання відповідно до п. 2.1. спірних договорів щодо розрахунку за отримане право вимоги, а Відповідач 1 зменшив існуючу перед Відповідачем 2 заборгованість на загальну суму 14 526 116,58 грн. (чотирнадцять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч сто шістнадцять гривень п`ятдесят вісім коп.), залишок заборгованості Відповідача 1 перед Відповідачем 2 за договором про відступлення права вимоги № 01/08-2018/ДВ від 01 серпня 2018 року становить 1 775 872,62 грн. (один мільйон сімсот сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят дві гривні шістдесят дві коп.).

Отже, твердження Позивача про те, що Відповідачем 1 відчужено право вимоги Відповідачу 2 без користі для кооперативу, помилкові.

Поряд з цим, варто зазначити, що провадження у справі про банкрутство Відповідача 1 було відкрито 11 січня 2019 року, в той час спірний договір та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинені 26.09.2018 року та 27.09.2018 року, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Також, при розгляді даної справи, необхідно враховувати, що за положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тому, оскільки ні угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, ні зазначені вище договори, на підставі яких і було проведено зарахування, недійсними не визнавались, дані правочини є правомірними, а зобов`язання Відповідача 2 щодо розрахунку за отримане право вимоги по спірному договору припинені.

У додаткових поясненнях по справі (вх. № 05-22/6186/19 від 25.07.2019р.) ТОВ «Органік сідс» звернуло увагу суду на те, обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач вважає, що «жодним правовим документом Відповідач 1 не підтвердив Відповідачу 2, що на момент відступлення в нього було право вимоги за Договором поставки молока № 49 (далі - Основний договір)», та зазначає, що «Основний договір є неукладеним та недійсним».

Таким чином, на думку Позивача, «право вимоги у Відповідача 1 до Позивача за Основним договором не відповідає вимогам про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав».

В підтвердження обставин, на які посилається Позивач, Позивачем додано до матеріалів справи копію повідомлення експерта від 13 червня 2019 року про неможливість надання висновку. Проте на переконання представника відповідача 2, розмір заборгованості за Основним договором не стосується предмету доказування в даній справі, що обґрунтовуємо наступним.

Згідно зі статтями 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на мовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

В основному договорі відсутні умови щодо зміни кредитора за згодою боржника, тому отримання згоди Позивача на зміну кредитора в даному випадку не потрібно. Позивача належним чином повідомлено про зміну кредитора, що ним не заперечується.

Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Однак, межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Посилання Позивача на те, що у Позивача відсутня заборгованість «в такому розмірі» перед Відповідачем 1 та, що нібито Відповідачем 1 передано за спірним договором Відповідачу 2 документи, які не можуть вважатися належним доказом на підтвердження дійсності переданої вимоги та наявності заборгованості Позивача перед Відповідачем 1 не с предметом дослідження у межах цієї справи, так як предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору відступлення права вимоги, а не стягнення коштів за Основним договором.

Натомість, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, в даному випадку договору відступлення права вимоги, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Дійсність вимоги та розмір вимог не тотожні поняття, а наведені позивачем обставини щодо факту відсутності заборгованості у зазначеному розмірі можуть братися судом до уваги при розгляді господарського спору про стягнення коштів, право на стягнення яких було відступлено, розгляд якого здійснюється господарським судом Хмельницької області у справі № 924/233/18, що також зазначено самим позивачем.

Зокрема, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 року у справі № 924/233/18 замінено сторону у справі на ТОВ «Органік Сідс», яку залишено в силі Верховним Судом згідно постанови від 04 березня 2019 року. Заміну сторони здійснено саме на підставі спірного договору цесії, однак це не позбавило ДП «Старокостянтинівський молочний завод» прав наданих Господарським процесуальним кодексом України заперечувати проти вимог в межах справи № 924/233/18, в якій розглядається вимога щодо стягнення боргу за основним договором.

Згідно із п.п. 1.2., 1.3. Договору цесії від Первісного Кредитора переходять до Нового кредитора усі права та обов`язки Первісного кредитора, що виникли з Основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання даного Договору, включаючи, але не обмежуючись : 3 312 859 грн. основного боргу, 395 727 грн. пені, 39 160 грн. 3% річних, 187 812 грн. інфляційних втрат та право на стягнення штрафних санкцій, інфляційних, річних та будь-яких інших, пов`язаних з виконанням Основного договору платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення. Новий кредитор набуває права вимоги у повному обсязі, з моменту підписання даного договору.

Тобто, за спірним договором до Відповідача 2 переходять всі права Відповідача 1. Одним з таких прав, відповідно до умов Основного договору, є право вимагати оплати за поставлений товар та нарахувати відповідні штрафні санкції за прострочення оплати товару. Відповідним правом і скористався Відповідач 1, звернувшись до суду з вимогою про стягнення заборгованості, розгляд якої здійснюється судом першої інстанції у справі № 924/233/18. Але, визначення в договорі цесії розміру заборгованості, не створює безумовного обов`язку Позивача сплатити борг саме в такому розмірі.

Таким чином, Відповідачем 1 передано Відповідачу 2 всі права за Основним договором, який недійсним не визнавався, та відповідно включає в себе право дійсної вимоги до Позивача на оплату товару, а вже розмір таких вимог встановлюється саме у справі № 924/233/18.

Враховуючи, що Основний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, вимога про сплату заборгованості за Основним договором на момент відступлення права вимоги за ним є дійсною вимогою в розумінні ст.ст. 514-516 ЦК України.

Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, пов`язані безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Що ж до обставин, пов`язаних підтвердженням/непідтвердженням розміру заборгованості за договором поставки молока № 49, то вони не визначаються жодною нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за таким договором. У зв`язку з презюмованою правомірністю Основного договору відсутні підстави для висновку про недійсність оспорюваного Договору відступлення лише на тій підставі, що у Позивача нібито відсутня заборгованість по Основному договору перед Відповідачем 1. Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 904/8978/17.

При цьому Позивач не позбавлений права висувати проти вимог нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України. Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд також в постанові від 16.10.2018 року по справі № 914/2567/17.

Верховний Суд в постанові від 29.01.2019 року по справі № 914/2566/17 також зазначив, що з врахуванням вимог, визначених статтею 300 ГПК України, вважає необґрунтованими посилання скаржника на обставини, зазначені в пунктах 9.1.-9.4. описової частини даної постанови, оскільки позовні вимоги у даній справі не стосуються визнання недійсним договору підряду, стягнення заборгованості, збитків (розміру збитків, який підлягає доказуванню в позовному провадженні про стягнення збитків), обґрунтованості чи необґрунтованості стягнення штрафних санкцій за таким договором та, враховуючи зазначене в пунктах 15-17 мотивувальної частини даної постанови, такі обставини не стосуються предмета доказування у даній справі. Відтак, вони не можуть бути підставою визнання недійсним договору відступлення права вимоги у даній справі.

Також, необхідно враховувати, що відповідно до постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 755/10947/17 незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Останню правову позицію в тотожному спорі висловлено Верховним Судом в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 405/6986/16-ц, згідно якої позивач може захистити свої права шляхом заперечення про наявність боргу та надання доказів про проведення повного розрахунку в спорі про стягнення боргу за договором поставки.

За таких обставин, на переконання представника ТОВ «Органік сідс» спірний договір є правомірним, а висновки Позивача, якими, на його думку, спростовується дійсність вимоги, переданої за спірним договором відступлення, помилковими.

Щодо долученого Позивачем до матеріалів справи Повідомлення про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи № 6077/18-26 від 13.06.2019 року, варто зазначити, що дане повідомлення надано експертом в зв`язку з тим, що термін проведення експертизи у строк понад три місяці не погоджено судом.

У вказаному повідомлення також зазначено, що «відповідно до листа від 10.05.2019 року ДП «Старокостянтинівський.молочний завод» повідомив, що в матеріалах справи наявні всі первинні документи, дослідження яких надає можливість підтвердити або спростувати факт здійснення позивачем господарських операцій з поставки молока, тому відсутня необхідність в дослідженні експертами регістрів бухгалтерського обліку, які ґрунтуються на цих самих первинних документах».

Крім того, представник відповідача 2 вважає, що в межах справи, № 924/233/18 достатньо доказів, які підтверджується розмір заборгованості ДП «Старокостянтинівський молочний завод» перед СВК «Перший національний виробничий кооператив», який передав своє право вимоги по Основному договору для ТОВ «Органік Сідс».

Обґрунтовуючи свої вимоги у справі № 924/233/18, СВК «Перший національний виробничий кооператив» визначив розмір заборгованості відповідно до наступних обставин.

«На виконання Договору № 49 від 12.08.2016 року за 2016-2017 роки Позивачем було здійснено поставку товару на суму 149 524 549,17 грн.

Відповідачем було здійснено часткову оплату по Договору № 49 у розмірі 134 211 690,32 грн.

Надалі, Відповідачем було здійснено емісію векселів на суму 12 000 000 грн.

З урахуванням вищезазначеного, з урахуванням емісії векселів, основний борг, склав 3 312 859 грн., з них, 2 972 238 грн. - заборгованості за 2017 рік та 340 621 грн. - заборгованості за поставки 2016 року.

Отже, Основний борг з урахуванням емісії векселів за Договором №49, становить 3 312 859 грн.

Сума пені за весь період прострочення становить 395 727 грн.

Сума 3 % річних від суми прострочених платежів за весь період прострочення становить 39 160 грн.

Інфляційні становлять 187 812 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, з урахуванням розміру пені, 3 % річних та індексу інфляції заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 3 935 558 грн., з них: 3 312 859 грн. - основного боргу, 395 727 грн. - пені, 39 160 грн. - 3% річних, 187 812 грн. -інфляційних.»

Як вже зазначено вище, Позивач заперечує проти наявності заборгованості саме в такому розмірі, зокрема у справі № 924/233/18 ДП «Старокостянтинівський молочний завод» подано відзив від 19 квітня 2019р. на позовну заяву, в якому зазначено, що в розрахунку боргу «прослідковується невідповідність розрахунку який визначив ціну позову», «зазначена невідповідність характерна для жовтня-листопада місяця 2017 року».

Тобто, ДП «Старокостянтинівський молочний завод» не заперечує проти розрахунків боргу перед СВК «Перший національний виробничий кооператив», та доказів, які такі розрахунки підтверджують за період з січня 2017 року по вересень 2017 року, а не погоджується із вартістю поставленого товару лише протягом жовтня-листопада 2017 року. До відзиву ДП «Старокостянтинівський молочний завод» додав оборотно-сальдові відомості, в яких відповідні розрахунки також відрізняються саме за період жовтень-листопад 2017 року.

Тому, при розгляді даної справи необхідно враховувати наступну позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

«Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, Об грудня 2007року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «поп сопсеdіt venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.»

Згідно доданої ДП «Старокостянтинівський молочний завод» до справи № 924/233/18 оборотно-сальдової відомості, їхня заборгованість по основному договору становить 2 885 245,09 грн. Отже, очевидно, що дії позивача, який вказує існуючий згідно їхніх даних розмір заборгованості в справі № 924/233/18, а згодом заперечує проти наявності заборгованості в даній справі, на переконання представника, суперечить його попередній поведінці (подання відзиву з доказами наявності заборгованості у меншому розмірі) і є недобросовісними.

Також, розмір заборгованості, який визначений СВК «Перший національний виробничий кооператив» підтверджується наступним : видатковою накладною № 8 від 31.01.2017 року, податковою накладною № 18 від 12.01.2017 року та податковою накладною № 59 від 31.01.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 2 592 982,48 грн.; видатковою накладною № 20 від 28.02.2017 року, податковою накладною № 32 від 12.01.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 8 471 877,92 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець лютого 2017 року становить 6 560 981,20 грн.; видатковою накладною № 38 від 15.03.2017 року, податковою накладною № 1/2 від 15.03.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 8 435 506,24 грн., видатковою накладною № 44 від 31.03.2017 року, податковою накладною № 4/2 від 31.03.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 10 089 309,62 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець березня 2017 року становить 7 385 797,06 грн.; видатковою накладною № 54 від 15.04.2017 року, податковою накладною № 2/2 від 15.04.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 7 495 454,06 грн., видатковою накладною № 61 від 30.04.2017 року, податковою накладною № 6/2 від 30.04.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 9 611 017,20 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець квітня 2017 року становить 4 292 268,26 грн. Такі ж самі відомості щодо поставленого товару та розміру заборгованості Позивача відображені в акті звірки взаєморозрахунків від 30.04.2017 року, який підписаний та скріплений печатками сторін; видатковою накладною № 98 від 31.05.2017 року, податковою накладною № 5/2 від 31.05.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 25 565 341,68 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець травня 2017 року становить 21 457 509,94 грн. Такі ж самі відомості щодо поставленого товару та розміру заборгованості Позивача відображені в акті звірки взаєморозрахунків від 31.05.2017 року, який підписаний та скріплений печатками сторін; видатковою накладною № 151 від 30.06.2017 року, податковою накладною № 13/2 від 30.06.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 21 897 930,24 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець червня 2017 року становить 23 755 540,18 грн. Такі ж самі відомості щодо поставленого товару та розміру заборгованості Позивача відображені в акті звірки взаєморозрахунків від 30.06.2017 року, який підписаний та скріплений печатками сторін; видатковою накладною № 201 від 31.07.2017 року, податковою накладною № 22/2 від 31.07.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 19 612 471,32 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець липня 2017 року становить 18 868 011,50 грн. Такі ж самі відомості щодо поставленого товару та розміру заборгованості Позивача відображені в акті звірки взаєморозрахунків від 31.07.2017 року, який підписаний та скріплений печатками сторін; видатковою накладною № 211 від 31.08.2017 року, податковою накладною № 20/2 від 31.08.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 13 967 764,09 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець серпня 2017 року становить 16 835 775,59 грн. Такі ж самі відомості щодо поставленого товару та розміру заборгованості Позивача відображені в акті звірки взаєморозрахунків від 31.08.2017 року, який підписаний та скріплений печатками сторін; видатковою накладною № 446 від 30.09.2017 року, податковою накладною № 6/2 від 30.09.2017 року, відповідно до яких Позивачу поставлено товар вартістю 9 116 987,10 грн., що також підтверджується відомостями ДП «Старокостянтинівський молочний завод», згідно даних якого розмір боргу на кінець вересня 2017 року становить 12 252 762,69 грн. Такі ж самі відомості щодо поставленого товару та розміру заборгованості Позивача відображені в акті звірки взаєморозрахунків від 30.09.2017 року, який підписаний та скріплений печатками сторін. Отже, розмір основного боргу за договором поставки молока № 49 від 12.08.2016 року визначено з урахуванням наступного :

Як вже зазначено вище, згідно акту звірки, який підписано та скріплено печатками сторін та відповідно до відомостей ДП «Старокостянтинівський молочний завод», станом на 30.09.2017 року розмір заборгованості ДП «Старокостянтинівський молочний завод» становить 12 252 762,69 грн. Протягом вересня було поставлено товару вартістю 9 116 987,10 грн., що вказано у даному акті звірки та видатковій накладній № 446 від 30.09.2017 року.

В жовтні поставлено товару вартістю 4 448 875,62 грн. згідно видаткової накладної № 713 від 31.10.2017 року та податкової накладної № 7/2 від 31.10.2017 року.

В листопаді поставлено товару вартістю 611 220,54 грн. згідно видаткової накладної № 797 від 30.11.2017 року та податкової накладної № 11/2 від 30.11.2017 року.

На підтвердження кількості поставленого товару за період вересень-листопад 2017 року, СВК «Перший національний виробничий кооператив» долучено також до матеріалів справи № 924/233/18 копії товарно-транспортних накладних за вказані періоди.

09 жовтня 2017 року ДП «Старокостянтинівський молочний завод» перераховано 2 000 000 грн. по договору поставки молока № 49 від 12.08.2016 року.

Таким чином, розмір основного боргу в сумі 3 312 859 грн. (закруглено) в позові СВК «Перший національний виробничий кооператив» визначено наступним чином 12 252 762,69 грн. + 4 448 875,62 грн. + 611 220,54 грн. - 2 000 000 грн. - 12 000 000 грн. векселі = 3 312 858,85 грн.

Без урахування виданих векселів розмір основного боргу становить 15 312 858,85 грн. Однак, як вже зазначено вище, ДП «Старокостянтинівський молочний завод» не заперечував проти врахування в розрахунку ціни позову виданих векселів, доказів того, що розрахунок в розмірі 12 000 000 грн. було проведено шляхом перерахування грошових коштів, не надано.

Таким чином, на переконання представника відповідача 2, СВК «Перший національний виробничий кооператив» належними чином, на основі вищевказаних доказів та з урахуванням всіх обставин визначив розмір боргу, який вказаний в спірному правочині та позовній заяві, при цьому передав ТОВ «Органік Сідс» усі права та обов`язки Первісного кредитора, що виникли з Основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання даного Договору, включаючи, але не обмежуючись вказаним розміром боргу. Однак кількість, вартість товару та розмір боргу за договору є предметом доказування в межах справи № 924/233/18.

Оригінали доказів, що додаються є у наявності заявника, окрім відзиву, клопотань, пояснень та оборотно-сальдових відомостей, які долучались ДП «Старокостянтинівський молочний завод» до матеріалів справи № 924/233/18.

Також, варто зазначити, що оскільки господарським судом Хмельницької області розглядається справа № 924/233/18 за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перший національний виробничий кооператив» до Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» про стягнення боргу за договором поставки, всі зазначені вище документи надсилались на адресу Позивача, що підтверджується копією позовної заяви, відзиву та письмовими поясненнями відповідача у справі № 924/233/18. Тому, копії даних доказів, відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України на адресу Позивача та СВК «Перший національний виробничий кооператив» не надсилались.

Підсумовуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 7, 13, 56, 58-61, 74, 77, 80, 81, 116, 165, 178 ГПК України, представник ТОВ «Органік Сідс» просив відмовити у задоволенні позову Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перший національний виробничий кооператив» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року недійсним у межах справи № 924/1155/18 про визнання банкрутом.

Натомість в ході попереднього розгляду відповідної заяви ДП "Старокостянтинівський молочний завод" його представником було заявлено клопотання (вх. № 05-22/6431/19 від 02.08.2019р.) про долучення доказів, оскільки як вбачається із спірного Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року правовою підставою для його укладення став основний Договір поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року.

Особливу увагу, на переконання представника, слід звернути на те, що у провадженні Господарського суду Хмельницької області знаходиться справа № 924/233/18 за позовом СВК «Перший національний виробничий кооператив»» до ДП «Старокостянтинівський молочний завод про стягнення заборгованості за договором поставки.

Згідно позовної заяви підставою для подачі позову стало те, що на думку Позивача у даній справі, він в повному обсязі виконав умови Договору поставки молока № 49 від 12.08.2016 року (далі - «Договір»), що підтверджується доданими до позовної заяви первинними документами.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області 18.09.2018 року по справі № 924/233/18 було призначено проведення судово-економічної експертизи Хмельницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Хмельницький, вул. Володимирська, 109)., основною метою якої було встановити, чи підтверджується документально заявлені позивачем вимоги в рамках справи № 924/233/18.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області 26.06.2019 року по справі № 924/233/18, продовжено розгляд справи у зв`язку із надходження на адресу суду інформації від Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи.

Враховуючи той момент, що судовий експерт фактично ухилився від проведення судово-економічної експертизи, а дане питання має вагоме значення для вирішення справи № 924/233/18, та як наслідок і для справи № 924/439/19, за Заявою ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про проведення судово-економічної експертизи за зверненням учасника справи № 78-1 від 23.07.2019 року було проведено судово-економічну експертизу й отримано Висновок експерта № 30.07/19-1.

Даний Висновок був складений за результатами аналізу низки документів : Договору поставки молока № 49 від 12.08.2016 р.; товарно-транспортних накладних, форма 1-ТН, за період з 01.09.2017 р. по 28.11.2017 р. включно. За результатами проведеного аналізу встановлено, що при оформленні окремих товарно-транспортних накладних були допущенні порушення, у зв`язку з чим вони не відповідають вимогам чинного законодавства, нормативним документам та умовам Договору поставки № 49 від 12.08.2016 р., а тому не можуть відображатися у бухгалтерському обліку.

Слід звернути увагу, що даний Висновок був складений за зверненням заявника після того, як попередній експерт фактично ухилився від виконання покладених на нього обов`язків.

Тобто, на момент розгляду справи № 924/439/19 у заявника ДП "Старокостянтинівський молочний завод" був відсутній такий документ як Висновок, а інформація, що міститься в ньому має об`єктивне значення для вирішення даної справи, оскільки вказує на недоліки доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ «Органік Сідс» у межах справи № 924/233/18, та на переконання представника, фактично підтверджує відсутність у СВК «Перший національний виробничий кооператив» та ТОВ «Органік Сідс», права вимоги за Договором поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року і як наслідок підтверджує недійсність вимоги по Договору відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року.

Враховуючи вищенаведене та мету підготовчого засідання, на думку заявника, для правильного вирішення даного спору є необхідним долучення до справи як доказу Висновку експерта, а тому представник конкурсного кредитора просив суд долучити по справі № 924/439/19 як доказ Висновок експерта № 30.07/19-1, підтвердивши докази відправлення Клопотання про долучення доказів із додатками іншим учасникам справи.

При цьому оскільки в ході судового розгляду учасниками неодноразово піднімалося питання впливу визнання недійсним Договору цесії на сторін у справі про банкрутство № 924/1155/18, представником заявника - конкурсного кредитора ДП "Старокостянтинівський молочний завод", у наданих суду письмових поясненнях (вх. № 05-22/6729/19 від 12.08.2019р.) останній вважає за необхідне повідомити, що подання Позивачем заяви про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року недійсним вчинено із врахуванням приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зокрема спірний Договір цесії укладався на підставі основного Договору поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року. Укладаючи Договір цесії сторони взяли на себе відповідні обов`язки, СВК «Перший національний виробничий кооператив» фактично зобов`язався передати на користь ТОВ «Органік Сідс» дійсну вимогу по Договору поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року, що повинна була повністю підтверджуватися відповідними документами, а останній у свою чергу був зобов`язаний перевірити дійсність даної вимоги, і тільки після цього здійснити відповідну оплату.

Враховуючи наведені Позивачем у поданих заявах та доказах фактичні обставини, відбулася передача саме недійсної вимоги, тобто вимоги, що думку представника, реально не існувала по Договору поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року на момент укладення Договору цесії. ТОВ «Органік Сідс» не перевіривши належним чином дійсність (реальність) переданої йому вимоги, взяло на себе всі ризики пов`язанні із настанням несприятливих для нього правових наслідків.

Тому будь-які правові наслідки для ТОВ «Органік Сідс» в межах справи про банкрутство пов`язані перед усім із неналежною поведінкою сторін Договору цесії, а ТОВ «Органік Сідс» на сьогоднішній день жодним чином не позбавлений права пред`явити вимогу до СВК «Перший національний виробничий кооператив».

Чинне законодавство України передбачає механізми стягнення заборгованості і у випадках нестачі грошових коштів банкрута за рахунок Власників, керівників тощо.

Слід звернути увагу, що у випадку ухвалення рішення про визнання Договору цесії недійсним, відбудеться збільшення ліквідаційної маси, що тільки позитивно вплине на задоволення вимог інших кредиторів, оскільки фактично покращить фінансове становище банкрута - СВК «Перший національний виробничий кооператив» та може стати підставою для запровадження процедури санації, а не ліквідації.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», передбачено, що у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Враховуючи вище наведене, позовна заява про визнання Договору цесії подана із врахуванням положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спрямована на покращення становище кредиторів, захищає та відновлює права ДП «Старокостянтинівський молочний завод», здійснює несприятливі правові наслідки для ТОВ «Органік Сідс» тільки у зв`язку із їхнім ігноруванням закону та халатним відношенням до Договору цесії, проте це жодним чином не позбавляє його права на пред`явлення відповідної вимоги до боржника.

У відзиві (додаткових поясненнях) (вх. № 05-22/6820/19 від 14.08.2019р.) розпорядник майна СВК "Перший національний виробничий кооператив" у справі про його банкрутство арбітражний керуючий Ведмедєв С.С., за результатами ознайомлення з матеріалами заяви про визнання договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р., відзивів та пояснень на дану заяву відповідачів, вважав за належне зазначити наступне.

Статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Далі також - Закон про банкрутство) передбачено можливість звернення конкурсного кредитора на звернення із заявою про визнання недійсним правочинів, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Користуючись даним правом Дочірнє підприємство «Старокостянтинівський молочний завод» (далі також - Позивач) і звернулось з відповідною заявою.

Варто зазначити, що Позивач не є стороною оспорюваного правочину (договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р.), а є лише можливим, потенційним боржником за зобов`язанням по договору поставки молока № 49 від 12.08.2016 року, який не є предметом спору у даній справі № 924/439/19.

Чинним законодавством України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на права та обов`язки боржника і не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом.

Отже, укладений договір відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 р. не впливає на права та обов`язки Позивача.

Розглядаючи позовну заяву з практичної точки зору, на предмет отримання Позивачем економічних вигод (преференцій) та впливу можливого «позитивного» для Позивача рішення суду на перебіг справи про банкрутство, на думку арбітражного керуючого, слід звернути увагу на таке.

У разі визнання договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. недійсним, конкретно для Позивача, не настане жодних економічних вигод чи преференцій, оскільки зобов`язання за договором поставки молока № 49 від 12.08.2016 року не припиняться, та сума заборгованості за зобов`язанням не зміниться, а лише відбудеться зміна кредитора за зобов`язанням.

Важливо зазначити, що у на момент укладення спірного правочину, у Відповідача 1 існувала заборгованість перед Відповідачем 2 в загальному розмірі 16 301 989,20 грн., що виникла на підставі договорів про відступлення права вимоги з рядом контрагентів.

Укладаючи договори цесії, СВК «ПНВК» зменшило існуючу перед ТОВ «Органік Сідс» заборгованість, шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, у відповідності до ст. 601 ЦК України.

Таким чином, у разі визнання договору відступлення права вимога № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 р. недійсним, розмір ліквідаційної маси у справі про банкрутство не збільшиться, однак, є потенційна загроза збільшення розміру кредиторської заборгованості на 16 млн. грн.

Зокрема, Закон про банкрутство, встановлює 30-денний строк на заявлення з кредиторськими вимогами до боржника у процедурі розпорядження майном, з моменту оприлюднення оголошення про порушену справу про банкрутство. Даний строк є граничним і поновленню не підлягає.

В справі про банкрутство СВК «ПНВК» даний строк закінчився 11.02.2019 року.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Таким чином, у разі визнання договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. недійсним, ТОВ «Органік Сідс» та ряд інших суб`єктів господарювання автоматично :

позбавляються права бути конкурсними кредиторами ;

втрачають можливість законної черговості на задоволення кредиторських вимог;

маючи 16 млн. кредиторської заборгованості, втрачають можливість права голосу та захисту своїх прав та законних інтересів.

Нескладно передбачити, що ТОВ «Органік Сідс» та ряд інших суб`єктів господарювання, з метою захисту свої прав та законних інтересів, проводитимуть кампанію оскаржень рішень/ухвал у справі про банкрутство суду першої інстанції до судів вищих інстанцій, оскаржень рішень зборів кредиторів та комітету кредиторів, подання скарг на дії розпорядника майна тощо, що в свою чергу спричинить до суттєвого затягування справи про банкрутство.

Дана ситуація, спричинить порушення прав та законних інтересів вже визнаних господарським судом конкурсних кредиторів.

Таким чином, розпорядник майном боржника дійшов висновку, що у разі визнання договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. недійсним, для Позивача, не настане жодних економічних вигод чи преференцій, оскільки зобов`язання ДП "Старокостянтинівський молочний завод" не припиняться, сума заборгованості за зобов`язанням не зміниться, а розмір ліквідаційної маси у справі про банкрутство не збільшиться.

На противагу цьому відбудеться збільшення розміру кредиторської заборгованості на 16 млн. грн., ТОВ «Органік Сідс» та ряд інших суб`єктів господарювання автоматично позбавляються права бути конкурсними кредиторами, втрачають можливість законної черговості на задоволення кредиторських вимог, а також маючи 16 млн. кредиторської заборгованості, втрачають можливість права голосу та захисту своїх прав та законних інтересів.

Дана ситуація, спричинить порушення прав та законних інтересів вже визнаних господарським судом конкурсних кредиторів.

Враховуючи вищевикладене, у разі достатності підстав, викладених у відзивах та запереченнях Відповідачів 1 та 2, розпорядник майна СВК "Перший національний виробничий кооператив" у справі про його банкрутство арбітражний керуючий Ведмедєв С.С. просив відмовити у задоволенні позовної заяви Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» м. Старокостянтинів до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перший національний виробничий кооператив» м. Шепетівка та Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Сідс» м. Шепетівка про визнання договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 р. між СВК «Перший національний виробничий кооператив» та ТОВ «Органік Сідс» недійсним, у повному обсязі.

Натомість оскільки Відповідачем 1 в особі ліквідатора Ведмедева С.С. було подано Відзив (додаткові пояснення), представник заявника - конкурсного кредитора ДП "Старокостянтинівський молочний завод", вважав за необхідне повідомити суду наступну інформацію.

Подання Позивачем заяви про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року недійсним вчинено із врахуванням приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Обґрунтування порушеного права позивача, за захистом якого останній звертається до суду.

26.09.2018р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3, відповідно до пункту 1.1. якого Відповідач 1 відступив Відповідачу 2 право вимоги до Позивача за договором поставки молока № 49 від 12.08.2016 року на суму 3 935 558 грн., яке перейшло до Відповідача 2, включає : 3 312 859 грн. основного боргу, 395 727 грн. пені, 39 160 грн. 3% річних, 187 812 грн. інфляційних втрат та право на стягнення штрафних санкцій, інфляційних, річних та будь-яких інших, пов`язаних з виконанням Основного договору платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення. Новий кредитор набуває права вимоги у повному обсязі, з моменту підписання даного договору.

За передане право вимоги до Боржника за Основним договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі - 3 935 558 грн., новий кредитор зобов`язується перерахувати у безготівковій формі на поточний рахунок Первісного кредитора грошову суму, визначену у п. 2.1 цього Договору, упродовж 5 років з дня підписання Договору (р. 2 договору).

Розділом 3 договору сторони передбачили обов`язок первісного кредитора - відступити Новому кредитору право вимоги, не пізніше 7-ми робочих днів після набрання чинності Договором, письмово повідомити Боржника про укладення цього Договору, передати Новому кредитору усі документа, які засвідчують права, що передаються за п. 1,1. цього Договору. Первісний кредитор у зобов`язаннях, що передбачені основним договором, відповідає перед Новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Обов`язки Нового кредитора : сплатити грошову суму, зазначену в п. 2.1. Договору. Права Первісного кредитора : належне виконання Новим кредитором усіх зобов`язань за договором. Первісний кредитор не відповідає за невиконання Боржником зобов`язань, право на вимогу яких відступається. Новий кредитор має право на належне виконання Первісним кредитором усіх зобов`язань за Договором.

З Акту приймання-передачі документів до Договору № 26/09/2018-3 Відповідач 1 передав Відповідачу 2 право вимоги до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" за договором поставки молока № 49 від 12.08.2016 на суму 3 935 558 грн., а новий кредитор прийняв відповідні права вимоги.

Також, Відповідачем 1 надано у матеріали справи угоду про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018ОВ від 26.09.2018р., відповідно до якої Відповідач 2, виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів Відповідачу 1 за отримане право вимоги за спірним договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

На думку представника заявнику, суду слід звернути увагу, що між Позивачем та Відповідачем 1 наявний спір про стягнення заборгованості за договором поставки молока № 49 від 12.08.2016 на суму 3 935 558 грн. право вимоги за яким перейшло до Відповідача 2.

Наявність даного спору підтверджується відкритою справою № 924/233/18 в межах якої було призначено судово-економічну експертизу, внаслідок якої експерт відповідно до Повідомлення № 6077/18-26, не зміг на підставі наявних в ній документів встановити наявність заборгованості, що крім іншого підтверджується також висновком іншого експерта № 30.07/19-1 Бутинець Ф.Ф. , який аналогічним чином не зміг підтвердити наявність заборгованості по основному Договору поставки молока № 49.

Таким чином представник дійшов висновку про наявність спору по сумі заборгованості за Договором поставки молока № 49 від 12.08.2016р., який заперечує заборгованість Позивача перед Відповідачем 1, а тому відсутня вимога в натурі, оскільки сума вимоги нічим не підтверджена (відсутні рішення про стягнення з Позивача або листи та заяви Позивача про визнання заборгованості у сумі 3 935 558 грн.).

За змістом норм матеріального права, що регулюють перехід прав у зобов`язанні, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу прав.

Наведеної правової позиції дотримується у постанові від 02.10.2012р. у справі № 3-42гс12 Верховний Суд України.

Тобто, не може бути предметом відступлення права вимоги та вимога, яка не виникла, не існувала на момент переходу права.

Частиною 1 ст. 16.ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Судовий захист праві свобод людини громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право.

За змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального права.

Враховуючи те, що Відповідачем 1 передано вимогу Відповідачу 2, щодо стягнення заборгованості з Позивача, Позивач є заінтересованою особою, оскільки передана вимога у сумі 3 935 558 грн. є безпідставною та нічим не підтверджується, за договором поставки молока № 49 та порушує права Позивача щодо суми боргу.

Отже, угода між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 є незаконною та порушує право Позивача на оплату заборгованості за Договором поставки молока № 49 від 12.08.2016р. та зарахування зустрічних вимог у наслідок заборгованості Відповідачем 1 перед Позивачем.

Тому, Позивач є заінтересованою особою та вправі звертатися до суду за захистом свого права з позовом про визнання договору недійсним.

2. Порушення чинного законодавства при укладенні Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09-2018-3.

2.1. На момент укладення Договору 26/09-2018-3 між ДП «СМЗ» та ПНВК не було реальних вимог за Договором поставки молока № 49 на суму 3 935 558 грн., зокрема відсутні будь-які рішення щодо стягнення з нас заборгованості на таку суму, жодних інших документальних підтверджень щодо права вимоги у ПНВК до СМЗ таких сум не надано.

Крім того, в даній сумі були також пеня, 3% річних та інфляційні втрати, проте ні 3% річних ні інфляційні втрати не передбачені умовами Договору поставки № 49.

Серед документів, які передавалися з Договором цесії були зазначені не всі, зокрема Протоколи погодження договірної ціни починаються з № 7, а не з № 1.

Як вже було зазначено у п.1 даних Пояснень по основному Договору поставки № 49, на який було укладено цесію, вирішується справа № 924/233/18, в межах якої проведені судово-економічні експертизи підтвердили факт неможливості становлення суми заборгованості.

Тобто, на переконання представника, станом на 26.09.2018 року було здійснено передачу вимоги, що не існувала, та яка не існує і нині.

За таких підстав даний правочин вчинено в порушення норм чинного законодавства, зокрема ст. 514 ЦК України, згідно якої передбачено, що відступлення права вимоги можливе виключно щодо дійсної вимоги, що підтверджується Правовим висновком ВСУ у справі № 6-459цс17.

2.2. Також, слід звернути увагу, що Договір №26/09/2018-3 був підписаний зі сторони ТОВ «Органік Сідс» ОСОБА_5., який був зазначений в договорі як заступник директора, що здійснює свої повноваження на підставі Статуту.

Проте відповідно до отриманої заявником інформації з Шепетівського ДФС ОСОБА_5 взагалі не був оформлений працівником (Заступником директора) ТОВ «Органік Сідс», однак відповідно до ч.3 ст. 24 КЗпПУ, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінеті Міністрів України.

Тобто навіть оформлення Протоколу № 26/09-18-30 для уповноваження ОСОБА_5 , не може надавати легітимності Договору, оскільки його уповноважували саме, як Заступника директора (яким він не був, враховуючи вимога КЗпПУ), а не як фізичну особу. Що відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним.

2.3. Додатково до вищевказаного, на момент укладення Договору, а саме 26.09.2018 року Власником ПНВК та Органік була одночасно одна і та ж особа - ОСОБА_7 , яка має вплив (контроль) над прийняттям рішень обох підприємств та на їх виконавчий орган.

Виконавчим органом обох підприємств на момент укладення договору був також ОСОБА_9 , який підконтрольний Власнику ( ОСОБА_7 ).

Даний правочин було здійснено без реальної волі сторін, оскільки вона відсутня в силу поєднання керівних органів одними особами, (вчиненні по суті одними і тими ж підписантами).

Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК представник не може здійснити операцію від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК представництво виникає, в тому числі, на підставі акту органу юридичної особи. У даному випадку таким актом є статут, який уповноважує директора на представництво інтересів юридичної особи.

Тобто, на думку представника, навіть формальна передача повноважень з підписання договору іншій особі однієї із сторін не вирішує питання порушення норм ч.3 ст. 238 ЦК України. Так, у постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2008р. № 7/40, було зазначено, що договір, укладений між юридичними особами з одним і тим же директором, був визнаний таким, що суперечить ч.3 ст. 238 ЦК України, а тому визнаний недійсним, незважаючи на те, що він був підписаний, з одного боку, директором одного з юридичної особи, а з іншого - представником за дорученням, виписаним директором іншої юридичної особи. Суд порахував, що незважаючи на ці хитрощі, директор виступав одночасно з обох сторін договору, оскільки він передоручив виконання своїх обов`язків як представника юридичної особи іншій особі.

Враховуючи наведені аргументи, на думку представника заявника, є правові підстави для визнання Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.2018 року недійсним з моменту його укладення та як наслідок відновлення порушених прав Позивача.

3. Вплив рішення по даній справі на права кредиторів та Відповідача 2 з врахуванням справи про банкрутство № 924/1155/18.

Договір цесії укладався на підставі основного Договору поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року. Укладаючи Договір цесії сторони взяли на себе відповідні обов`язки, СВК «Перший національний виробничий кооператив» фактично зобов`язався передати на користь ТОВ «Органік Сідс» дійсну вимогу по Договору поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року, що повинна була повністю підтверджуватися відповідними документами, а останній у свою чергу був зобов`язаний перевірити дійсність даної вимоги, і тільки після цього здійснити відповідну оплату.

Враховуючи наведені Позивачем у поданих заявах та доказах фактичні обставини, відбулася передача саме недійсної вимоги, тобто вимоги, що реально не існувала по Договору поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року на момент укладення Договору цесії. ТОВ «Органік Сідс» не перевіривши належним чином дійсність (реальність) переданої йому вимоги, взяло на себе всі ризики пов`язані із настанням несприятливих для нього правових наслідків.

Тому будь-які правові наслідки для ТОВ «Органік Сідс» в межах справи про банкрутство пов`язані перед усім із неналежною поведінкою сторін Договору цесії, а ТОВ «Органік Сідс» на сьогоднішній день жодним чином не позбавлений права пред`явити вимогу до СВК «Перший національний виробничий кооператив».

Чинне законодавство України передбачає механізми стягнення заборгованості і у випадках нестачі грошових коштів банкрута за рахунок Власників, керівників тощо.

Окрім того на думку представника, суду слід звернути увагу, що у випадку ухвалення рішення про визнання Договору цесії недійсним, впливу на справу про банкрутство не відбудеться, оскільки вимога фактично не існувала та не існує на сьогоднішній день, а тому і будь-яких правових негативних наслідків для належних кредиторів бути не може.

Враховуючи вище наведене, позовна заява про визнання Договору цесії подана із врахуванням положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спрямована на захист та відновлення права ДП «Старокостянтинівський молочний завод», та може створити несприятливі правові наслідки (про які сторони повинні були принаймі здогадуватися) для ТОВ «Органік Сідс» тільки у зв`язку із їхнім ігноруванням закону та халатним відношенням до Договору цесії, проте це жодним чином не позбавляє його права на пред`явлення відповідної вимоги до боржника.

Розглянувши заяву ДП «Старокостянтинівський молочний завод» із доданими на її підтвердження документами, заслухавши в ході судового розгляду пояснення повноважних представників учасників справи та арбітражного керуючого Ведмедєва С.С., дослідивши наявні у матеріалах справи докази, надані учасниками на підтвердження/заперечення позовних вимог, господарським судом враховується наступне :

Ухвалою господарського суду від 11 січня 2019р. відкрито провадження у справі № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, ) та здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Верховного суду оголошення про порушення господарським судом Хмельницької області справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив".

Цією ж ухвалою суд визнав вимоги ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" с. Мокіївці, Шепетівського району Хмельницької області в розмірі 3 743 575,73 грн. (три мільйони сімсот сорок три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять гривень сімдесят три копійки), з яких безспірні становлять 3 317 986,69 грн. (три мільйони триста сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень шістдесят девять копійок); ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів СВК "Перший національний виробничий кооператив" та процедуру розпорядження майном боржника - СВК "Перший національний виробничий кооператив", на строк 115 календарних днів, призначивши розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Ведмедєва Сергія Сергійовича, а також вжив заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави, додатково заборонивши боржнику - СВК "Перший національний виробничий кооператив", та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника, вчиняти будь-які дії, пов`язані із будь-яким відчуженням матеріальних/нематеріальних активів, загальною вартістю 3 743 575,73 грн.

В послідуючому термін процедури розпорядження майном боржника у справі № 924/1155/18 було продовжено, а ухвалою від 29 липня 2019р. суд затвердив реєстр вимог кредиторів сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" в загальному розмірі 115 710 792,64 грн., а саме:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" (30440,Хмельницька оболасть, Шепетівський район, с.Мокіївці, вул.Овчарука, буд.36 ) з сумою вимог 12 276 060,51 грн. в тому числі:

- основний борг в сумі - 12 276 060,51 грн. (четверта черга задоволення);

- судові витрати в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "ФГ Тракт" (31073, Хмельницька область, Красилівський район, с.Михайлівці, вул. Першого травня, буд.2) з сумою вимог - 10 000 000 грн. в тому числі :

- основний борг в сумі - 10 000 000 грн. (четверта черга задоволення);

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

3. Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.11-Г; 79003, м.Львів, вул. Стрийська,35) з сумою вимог - 6 879 367,69 грн., в тому числі:

- основний борг в сумі - 52 596,43 грн. (перша черга задоволення);

- основний борг в сумі - 6 484 548,49 грн. (третя черга задоволення);

- неустойка (пеня, штраф) - 342 222,77 грн. (шоста черга задоволення);

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

4. Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" (31104, Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул. Івана Франка, буд. 47) з сумою вимог - 6 704 643,96 грн., в тому числі:

- основний борг в сумі - 5 961 607,96 грн. (четверта черга задоволення);

- неустойка (пеня, штраф) - 743 036 грн. (шоста черга задоволення);

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський господар" (30440, Хмельницька область, Шепетівський район с.Мокіївці) з сумою вимог - 9 873 010,63 грн., в тому числі :

- основний борг в сумі - 9 447 421,59 грн. (четверта черга задоволення);

- неустойка (пеня, штраф) - 425 589,04 грн. (шоста черга задоволення);

- судовий збір в сумі - 21 462 грн. (перша черга задоволення).

6. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (30453, Хмельницька область, Шепетівський район, с.Лотівка, вул. Центральна, буд.1, корпус Б) з сумою вимог - 5 606 088,78 грн., в тому числі :

- основний борг в сумі - 5 433 223,03 грн. (четверта черга задоволення);

- неустойка (пеня, штраф) - 172 865,75 грн. (шоста черга задоволення);

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Ормс" (31137, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с.Яремичі) з сумою вимог - 5 000 000 грн., в тому числі:

- основний борг в сумі - 5 000 000 грн. (четверта черга задоволення);

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

8. Товариство з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (31062, Хмельницька область, Красилівський район, с.Митинці, вул. Центральна, буд.83, корпус В) з сумою вимог - 2 016 165,35 грн., в тому числі :

- основний борг в сумі - 2 016 165,35 грн. (четверта черга задоволення) ;

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

9. Товариство з обмеженою відповідальністю "Буковинський сад" (60230, Чернівецька область, Сокирянський район, с.Сербичани, вул. Шевченка, буд.1) з сумою вимог - 1 053 778,08 грн., в тому числі :

- основний борг в сумі - 1 053 778,08 грн. (четверта черга задоволення) ;

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

10. Товариство з обмеженою відповідальністю "Цехаве Корм ЛТД" (01010, м.Київ, провулок Хрестовий,2) з сумою вимог - 316 014,28 грн., в тому числі :

- основний борг в сумі - 316 014,28 грн. (шоста черга задоволення);

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

11. Державне підприємство "Спецагролізинг" (01004, м.Київ, вул.Горького, буд.11, оф.7) з сумою вимог - 486 902,93 грн., в тому числі :

- основний борг в сумі - 164 361,77 грн. (четверта черга задоволення) ;

- неустойка (пеня, штраф) - 322 541,16 грн. (шоста черга задоволення) ;

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

12. Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м.Київ, вул.Єреванська, буд.1; 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.10 б) :

- судовий збір в сумі - 3 842 грн. (перша черга задоволення).

Окремо внесені вимоги забезпеченого кредитора : Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м.Київ, вул.Єреванська, буд.1; 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.10 б) з сумою вимог - 55 435 036,43 грн.

Постановою від 15 серпня 2019р. сільськогосподарський виробничий кооператив "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, ) визнано банкрутом із відкриттям ліквідаційної процедури у справі № 924/1155/18 строком на шість місяців - до 15.02.2020 року. Ліквідатором СВК "Перший національний виробничий кооператив" у справі № 924/1155/18 суд призначив арбітражного керуючого Ведмедєва С.С., оприлюднивши на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (Вищого господарського суду України) оголошення (повідомлення) про визнання банкрутом сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, ) і відкриття ліквідаційної процедури у справі № 924/1155/18. Строк виконання всіх грошових зобов`язань СВК "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, ) визнано таким, що настав 15.08.2019р. відповідно з припиненням з 15.08.2019р. нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості СВК "Перший національний виробничий кооператив", а також припиненням з 15.08.2019р. повноважень органів управління сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, ) як банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, припиненням повноважень власника (власників) майна банкрута зі скасуванням арештів, накладених на майно боржника - сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька обл., м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, будинок 31, ), та інших обмежень щодо розпорядження майном боржника.

17.05.2019 року до господарського суду Хмельницької області надійшла заява Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка та Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" м.Шепетівка про визнання договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. між СВК "Перший національний виробничий кооператив" та Товариством з обмеженою відповідальністю"Органік Сідс" недійсним у межах справи № 924/1155/18 про визнання банкрутом.

Судом встановлено, що 26.09.18 між СГВК „Перший національний виробничий кооператив" (первісний кредитор) та ТОВ „Органік сідс" (новий кредитор) укладено договір № 26/09/2018-3 про відступлення права вимоги (цесії), за яким первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги за договором поставки молока № 49 від 12.08.16 на суму 3 935 558 грн., укладеним між ДП „Старокостянтинівський молочний завод" (боржник) і первісним кредитором (основний договір), а новий кредитор на умовах даного договору приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором.

У відповідності до спірного правочину, за умовами цього договору від первісного кредитора переходять до нового кредитора усі права та обов`язки первісного кредитора, що виникли з основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного договору, включаючи, але не обмежуючись: 3 312 859 грн. основного боргу, 395 727 грн. пені, 39 160 грн. 3% річних, 187 812 грн. інфляційних витрат та право на стягнення штрафних санкцій, інфляційних, річних та будь-яких інших, пов`язаних з виконанням основного договору платежів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення (п. 1.2.).

Натомість новий кредитор набуває права вимоги у повному обсязі, з моменту підписання даного договору (п. 1.3).

За передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму у розмірі 3 935 558 грн. (п. 2.1.).

При цьому спірний правочин підписано представниками обох сторін та скріплено печатками їх учасниками.

Також, 26.09.18 сторони вищевказаного договору підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі документів до цього договору, за яким первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв документи, що засвідчують права, які передаються згідно п. 1.1. договору про відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.16, а саме: договір поставки молока № 49 від 12.08.16; додаткова угода № 1 від 27.12.16; протоколи погодження договірної ціни № 7 від 16.10.16, № 8 від 01.11.16, № 9 від 01.12.16, № 12 від 16.02.17, № 13 від 24.03.17, № 14 від 24.04.17, № 15 від 24.05.17, № 16 від 25.06.17, № 17 від 25.07.17, № 18 від 23.08.17; видаткові накладні до договору № 49; товарні накладні за формою 1-ТН (МС) до договору № 49; акти звірки розрахунків до договору 49 від 30.04.17, від 31.05.17, від 30.06.17, 31.07.17, 31.08.17.

Тоді ж 26 вересня 2018р. СГВК „Перший національний виробничий кооператив" та ТОВ „Органік сідс" підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3, за яким первісний кредитор оплатно передав належне йому право вимоги за договором поставки молока № 49 від 12.08.16 на суму 3 935 558 грн., укладеним між ДП „Старокостянтинівський молочний завод" (боржник) і первісним кредитором (основний договір), а новий кредитор на умовах договору про відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.18 та відповідно до цього акту прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором.

Окрім того в матеріалах справи наявний адресований позивачу лист СГВК „Перший національний виробничий кооператив" від 26.09.18 № 26/09/2018-3, у якому зазначено, що на підставі договору № 26/09/2018-3 про відступлення права вимоги від 26.09.18р. СГВК „Перший національний виробничий кооператив" відступив на користь ТОВ „Органік сідс" своє право вимоги за укладеним з позивачем договором поставки молока № 49 від 12.08.16 на суму 3 935 558 грн.

Також 26.09.18 ТОВ „Органік сідс" (сторона 1) та СГВК „Перший національний виробничий кооператив" (сторона 2) уклали угоду про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 26/09-2018/ОВ про те, що сторона 2 є кредитором, а сторона 1 - боржником, в тому числі за договором № 26/09/2018-3 про відступлення права вимоги (цесії) від 26.09.18. Сторона 1 була зобов`язана здійснити оплату за вказаним договором в розмірі 3 935 558 грн. (п. 5).

За п. 6 вказаного договору сторони погодили, що беручи до уваги, що станом на 26.09.18 сторони є боржниками по відношенню один до одного, сторони домовились про зарахування зустрічних однорідних вимог.

З моменту підписання угоди зобов`язання сторони 1 за договором № 26/09/2018-3, вказаним у п. 5 даної угоди припиняються в розмірі 458 811,42 грн. Залишок заборгованості сторони 1 перед стороною 2 за договором № 26/09/2018-3 становить 3 476 746,58 грн. (п. 9).

27.09.18 між ТОВ „Органік сідс" (сторона 1) та СГВК „Перший національний виробничий кооператив" (сторона 2) укладено угоду про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог № 27/09-2018/ОВ про те, що сторона 1 є кредитором, а сторона 2 боржником за договором про відступлення права вимоги № 01/08-2018/ДВ від 01.08.18. Сторона 2 є кредитором, а сторона 1 боржником за договором № 26/09/2018-3 про відступлення права вимоги від 26.09.18.

Беручи до уваги, що станом на 27.09.18 сторони є боржниками по відношенню один до одного, сторони домовились про зарахування зустрічних однорідних вимог (п. 3).

З моменту підписання угоди зобов`язання сторони 1 за договором № 26/09/2018-3 припиняються повністю (п. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому на момент розгляду заяви (вх. № 05-08/926/19 від 08.05.2019р.) дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. між СВК "Перший національний виробничий кооператив" м.Шепетівка та ТОВ "Органік Сідс" м.Шепетівка у межах справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" м. Шепетівка, рішенням господарського суду Хмельницької області від 17 липня 2019р. у справі № 924/1208/18 задоволено позов дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка, товариства з обмеженою відповідальністю "Органік сідс", м. Шепетівка та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.18, укладений між сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька область, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, 31, код 40108269) та товариством з обмеженою відповідальністю "Органік сідс" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Тітова, будин. 1А, код 40794076).

Разом з тим, суд відзначає, що ст. 20 Закону про банкрутство, порівняно з приписами ст. 215 ЦК України, розширює підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

З огляду на сферу регулювання Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених Цивільним кодексом України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

Зокрема, у відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому оскільки у межах справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" м. Шепетівка конкурсним кредитором - дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод", не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин з існуванням яких передбачена можливість визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.18, укладеного між сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька область, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, 31, код 40108269) та товариством з обмеженою відповідальністю "Органік сідс" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Тітова, будин. 1А, код 40794076) саме в порядку ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" через його сумнівний характер, переслідування мети обмеження інтересів кредиторів, наявність елементів зловживання правом, що призвели до зменшення обсягу майна боржника, і як наслідок є підставою для застосування до даних правовідносин ст. 20 Закону, наявність рішення господарського суду Хмельницької області від від 17 липня 2019р. у справі № 924/1208/18 про задоволення позову дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка і товариства з обмеженою відповідальністю "Органік сідс", м. Шепетівка та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) № 26/09/2018-3 від 26.09.18, укладеного між сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька область, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, 31, код 40108269) та товариством з обмеженою відповідальністю "Органік сідс" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Тітова, будин. 1А, код 40794076), в задоволенні відповідної заяви ДП "Старокостянтинівський молочний завод" у межах справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка слід відмовити.

Керуючись статтями 129, 185, 191, 232-235, 256, п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В позові Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка та Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Сідс" м.Шепетівка про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 26/09/2018-3 від 26.09.2018р. між СВК "Перший національний виробничий кооператив" та Товариством з обмеженою відповідальністю"Органік Сідс" недійсним у межах справи № 924/1155/18 про визнання банкрутом сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ч.1 ст. 235 ГПК України) та може бути оскаржена з дотриманням вимог ГПК України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до Північно-західного апеляційного господарського суду м.Рівне.

Виготовлення повного тексту ухвали завершено 27.09.2019р.

Суддя Грамчук І.В.

Віддруковано 5 примірники: 1- у справу, 2- позивачу (31104 Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул.І.Франка,47), 3- відповідачу 1-(30403 Хмельницька область, м.Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, буд.31), 4- відповідачу 2 (30400, Хмельницька область м.Шепетівка вул.Тітова, буд. 1А),5- розпоряднику майна боржника Ведмедєву С.С. (АДРЕСА_2 ) всім реком. з повідомл. про вруч.