УХВАЛА

04 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 917/32/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019

за позовом Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області

до Дочірнього підприємства "Нафком-Агро"

про стягнення 3 885 702,55 грн збитків,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Заступником прокурора Харківської області до Касаційного господарського суду подано касаційну скаргу на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі № 917/32/17.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2019 у справі №917/32/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

Ухвалою Верховного Суду від 11.09.2019 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та зупинено провадження у справі №917/32/17 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

26.06.2019 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі №587/430/16-ц, яку було оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 30.09.2019.

27.09.2019 до суду надійшло клопотання Заступника Генерального прокурора про поновлення провадження у справі № 917/32/17.

Ураховуючи усунення обставин, що викликали зупинення касаційного провадження у цій справі, колегія суддів зазначає про необхідність поновлення касаційного провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі № 917/32/17.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" про стягнення 3885702,55 грн збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником нерухомого майна в с. Новооріхівка, Лубенського району, Полтавської області, однак користується земельною ділянкою загальною площею 21,2250 га за відсутності правовстановлюючих документів в порушення вимог статей 125, 126 ЗК України, що стало підставою нарахування відповідачу збитків у вигляді неодержаного доходу за користування з 03.03.2014 по 30.04.2016 у розмірі 3 885 702,55 грн. При цьому, прокурор обґрунтував позов з посиланням, зокрема, на статті 22, 1166 Цивільного кодексу України та статті 224, 225 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 позов задоволено в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що наявні всі елементи складу цивільного правопорушення в діях відповідача: факт порушення відповідачем вимог земельного законодавства, що виявився у тривалому використанні земельної ділянки без договору оренди, що призвело до наявності збитків у позивача, визначення і відшкодування яких врегульовано Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 19.04.1993 №284; причинний зв'язок між збитками і протиправною поведінкою відповідача, оскільки використання земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення, позбавило сільську раду, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати. Крім того, відсутності своєї вини у спричиненні збитків, відповідачем не доведено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019, рішення Господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. З огляду на викладене відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

У касаційній скарзі Заступник прокурора Харківської області просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі № 917/32/17 та залишити в силі рішення Господарського суду Полтавської області від 30.03.2017, змінивши мотивувальну частину.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу прокурор зокрема, вказує, що нормативне обґрунтування позовних вимог (статті 1212-1214 або статті 22, 1166 Цивільного кодексу України) не впливає на суть самих правовідносин, що склалися між сторонами спору та жодним чином не змінює предмет спору, оскільки в даному випадку є встановленим факт використання відповідачем землі без правовстановлюючих документів на неї. Також зазначає, що господарський суд, з'ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

При цьому, прокурор посилається на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17 та від 21.01.2019 у справі №902/794/17, відповідно до якої суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача відповідної суми коштів, як безпідставно отриманого майна. Суд касаційної інстанції зазначив, що всі істотні обставини справи судами попередніх інстанцій встановлено, однак спірні правовідносини кваліфіковано помилково, що не призвело до безпідставного стягнення з відповідача грошових коштів. Верховний Суд змінив мотивувальну частину прийнятих у справі судових рішень, а також змінив резолютивну частину суду першої інстанції, виключивши з нього посилання на правову природу коштів, що підлягають стягненню з відповідача.

Разом з тим, під час розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 08.07.2019 справу № 917/1739/17 разом із касаційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області передано на розгляд Судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв'язку з необхідністю відступити від висновку щодо можливості самостійного застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, викладеного у постановах судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 06.02.2019 у справі № 922/587/18, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, тобто в тому числі від висновків Верховного Суду у справах, якими прокурор обґрунтовує касаційну скаргу у справі №917/32/17.

Ухвалою від 10.07.2019 Судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийнято до розгляду справу № 917/1739/17 разом із касаційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2017.

Ухвалою Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.09.2019 справу № 917/1739/17 разом із касаційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2017 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Дана ухвала мотивована тим, що суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо можливості самостійного застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (у тому випадку, якщо це призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту), що викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 686/18993/17-ц (провадження № 61-48870св18), а також подібних висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 922/210/15, від 18.05.2016 у справі № 922/51/15 та від 18.05.2016 у справі № 922/228/15.

Суд касаційної інстанції у справі №917/1739/17 вказав, що обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору, процесуальним законом покладено саме на позивача, у зв'язку з чим у відповідача у справі виникають певні правомірні очікування, оскільки реалізація його прав на захист проти позову перебуває у прямому причинно-наслідковому зв'язку з правовими підставами, викладеними саме позивачем, а не тими, що можуть бути додатково самостійно визначені судом.

Саме на позивача покладено обов'язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Тобто, на думку Суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції з власної ініціативи дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження за касаційною скаргою, поданою у справі №917/32/17, до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 917/1739/17.

Керуючись статтями 228, 230, 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання Заступника Генерального прокурора про поновлення провадження у справі №917/32/17.

2. Поновити провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі № 917/32/17.

3. Провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі № 917/32/17 зупинити до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 917/1739/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський