ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1506/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання: Грачов А.С.

представники сторін:

від позивача: Іванчук В. Я., довіреність №б/н від 31.01.2019 р., адвокат;

від відповідача-2: Кузнєцов Д. О., довіреність №б/н від 06.09.2018 р., адвокат;

від відповідача-1: представник не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача-3: представник не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "Запоріжспецсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2017, суддя Зінченко Н.Г., повний текст якого підписаний 10.10.2017, у справі №908/1506/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Восток", м.Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд", м.Запоріжжя

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "Запоріжспецсталь", м.Запоріжжя

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "М.К.С.", м.Запоріжжя

про стягнення 1 726 670,14 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство "Банк Восток" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд", Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "Запоріжспецсталь", Товариства з обмеженою відповідальністю "М.К.С." про стягнення заборгованості за кредитним договором № ДК2014-0101 від 04.09.2014 у сумі 1 726 670,14 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.10.2017 у справі №908/1506/17 позов Публічного акціонерного товариства "БАНК ВОСТОК" задоволено повністю; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд", Товариства з обмеженою відповідальністю заводу "Запоріжспецсталь" та Товариства з обмеженою відповідальністю "М.К.С." на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ВОСТОК" 1 726 670,14 грн. заборгованості по кредиту.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд", Товариства з обмеженою відповідальністю заводу "Запоріжспецсталь" та Товариства з обмеженою відповідальністю "М.К.С." на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ВОСТОК" по 8 633,35 грн судового збору з кожного.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.10.2017 у справі №908/1506/17, Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжспецсталь" (Відповідач-2) звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "БАНК ВОСТОК".

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що Банк звернув стягнення на трансформатор і зарахував його за ціною, що значно занижена (498 648,00 з ПДВ) оскільки:

- відповідно до п. 1.5. договору застави №ДК2014-0101/0 від 04.09.2014 ринкова вартість предмета застави становила 1 668 333,00 гривень;

- Відповідач-2 знайшов покупця на цей трансформатор за 6 750 000,00 гривень, на підтвердження чого надані суду копії листів, направлених на адресу ПАТ "Банк Восток";

- станом на 2013 рік згідно листа заводу-виробника вартість трансформатора становила 3 840 000,00 грн.;

- відповідно до листа УкрНИИЕлектротерм станом на сьогодні вартість подібного трансформатора становить 15 702 000,00 гривень.

Клопотання Відповідача-2 про призначення судової товарознавчої експертизи з метою встановлення ринкової вартості трансформатора силонового трьохфазного ЕТЦПК 15000/10-УЗ, 2010 року випуску господарським судом безпідставно залишено без задоволення, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин справи, які мали значення для правильного вирішення спору.

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Банк Восток", у відзиві на апеляційну скаргу Відповідача-2 проти її задоволення заперечив, зазначив, що підписання Договору застави Скаржником свідчить про його обізнаність про ринкову вартість предмету застави на момент укладення Договору застави та його згодою з даною оцінкою.

Враховуючи вищевикладене, посилання Позивача на лист заводу-виробника, згідно якого станом на 2013 рік вартість трансформатора становила 3 840 000,00 грн. є безпідставним, не кажучи про безпідставність посилання на лист ТОВ "Дельта Трафо" (м. Нижній Новгород), згідно якого вартість Трансформатора становить 16 000 000 рублів РФ.

Крім того, відповідно до п. 1.5.1.2. Договору застави Заставодавець надає Заставодержателю право протягом всього строку дії цього Договору в односторонньому порядку (без погодження з Заставодавцем) переглядати вартість Предмета застави шляхом замовлення оцінки Предмета застави у суб`єкта оціночної діяльності. З моменту отримання Заставодержателем від суб`єкта оціночної діяльності зазначеного в цьому пункті звіту оцінювача вартістю Предмета застави є ринкова вартість, зазначена в наданому звіті.

Відповідно до Звіту про ринкову вартість, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП "Діалог", станом на 24.06.2016 ринкова вартість трансформатора силового трьохфазного ЭТЦПК-1500/Ю-УЗ заводський номер 1133091 становить 498 648,00 грн. з ПДВ. Даний Звіт про ринкову вартість Скаржником не оскаржувався, ним не надавалися докази, які могли б свідчити про недійсність Звіту про ринкову вартість.

ПАТ "БАНК ВОСТОК" було здійснено облік набутого у власність трансформатора за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності ПП "Діалог".

Крім того, заявляючи про заниження ПАТ "БАНК ВОСТОК" вартості предмету застави, скаржник посилається лише на листи, що були адресовані Банку, які містять відомості про укладення договору купівлі-продажу предмету застави, при цьому в даних листах не вказано ні найменування, ні контактів ймовірного покупця, що унеможливлює перевірку факту досягнення домовленостей, на які посилається скаржник.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 скаржнику відновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції; прийнято апеляційну скаргу відповідача-2 до провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.02.2018 у справі №908/1506/17 призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіональне судово-експертне бюро" (вул. Перемоги, 121, м. Запоріжжя, 69005).

За результатами проведеної експертизи, з урахуванням виправленої відповідно до ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 05.02.2018 у справі №908/1506/17 описки, було складено висновок експерта №81/1 від 02.07.2018 (далі - Висновок експерта №81/1 від 02.07.2018), відповідно до якого ринкова вартість трансформатора силового трьохфазного ЕТЦПК 150000/10-УЗ, 2010 року випуску, який знаходиться в робочому стані, станом на 24.06.2016, з урахуванням зносу, складає 8 309 809 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2018 у справі №908/1506/17 призначено повторну судову товарознавчу експертизу; матеріали справи направлено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Підставою призначення повторної судової товарознавчої експертизи стало те, що Висновок експерта № 81/1 прямо суперечить іншим матеріалам справи,що є підставою для проведення повторної експертизи. Зокрема, судом встановлено, що Висновок експерта №81/1 від 02.07.2018 суперечить висновку, складеному Товарною біржею "Дніпропетровська універсальна" станом на 26.08.2014 на замовлення ТОВ "ЗАВОД "ЗАПОРІЖСПЕПСТАЛЬ", яка проводилась з метою визначення вартості Трансформатора для передачі його в заставу Банку, відповідно до якого, вартість Трансформатора у 2014 році складала 1 668 333,00 грн. (після спливу майже двох років вартість трансформатора збільшилася, порівняно з 2014 роком, майже в п`ять разів).

Крім того, згідно висновку ПП "ДІАЛОГ", проведеного на замовлення Банку, з метою задоволення вимог заставодержателя, вартість Трансформатора станом на 24.06.2016 склала 415 540,00 грн.

Також, вивчивши Висновок експерта № 81/1 від 02.07.2018, судовою колегією було взято до уваги, що при здійсненні оцінки експертом не було проаналізовано вартості аналогів подібних товарів; оцінка була здійснена без виїзду експерта на об`єкт дослідження; до висновку не додано будь-яких додатків (відповідей заводу та перевізника), що роблять неможливим перевірку розрахунків, а посилання на електронну адресу транспортної компанії, яка розраховувала вартість перевезення, є некоректним, тому як офіційна електронна адреса, зазначена на сайті такої компанії не відповідає тій адресі, що зазначена експертом; у звіті не зазначено, звідки брались габарити трансформатора, тоді як такі габарити не зазначені в його технічному паспорті.

У зв`язку з ліквідацією Донецького та Дніпропетровського апеляційного господарського судів та початком роботи Центрального апеляційного господарського суду, на виконання вимог ст.31 ГПК України, забезпечено передачу справи № 908/1506/17 до Центрального апеляційного господарського суду.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №908/1506/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Іванов О.Г. (доповідач), судді - Антонік С.Г., Кощеєв І.М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2018.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2018 справу №908/1506/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Кощеєв І.М.

07.12.2018 Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України до Центрального апеляційного господарського суду повернуто справу № 908/1506/17 з висновком експерта.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.12.2018 поновлено провадження у справі; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 23.01.2019; від сторін витребувані письмові пояснення на апеляційну скаргу, з урахуванням висновку експерта.

В судовому засіданні 23.01.2019 оголошено перерву до 13.02.2019.

Ухвалою суду від 13.02.2019 розгляд справи відкладено на 18.02.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі призначено повторну судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса (61000, м. Харків, вул. Золочівська, 8а).

На вирішення експерта поставлено наступне питання:

- яка ринкова вартість трансформатора силового трьохфазного ЭТЦПК 15000/1000 УЗ, заводський номер 1133091, 2010 року випуску, станом на 24 червня 2016 року.

Підставою призначення повторної судової товарознавчої експертизи стало те, що Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз (далі - ДНДІСЕ) направив на адресу Центрального апеляційного господарського суду висновок експерта Холодової О.Ю. за результатами проведення додаткової судової товарознавчої експертизи №4157-18 від 14.11.2018 (далі - Висновок №4157-18 від 14.11.2018), (т.4, а.с.158-172).

Отже, експертом ДНДІСЕ Холодовою О.Ю. складено висновок № 4157-18 від 14.11.2018 за результатами додаткової судової товарознавчої експертизи, в порушення вимог закону та ухвали суду змінено процесуальне визначення експертизи з повторної на додаткову, при цьому у висновку не зазначено мотивів зміни процесуального статусу експертизи, з урахуванням того, що повторну експертизу було призначено через невідповідність висновків судової експертизи іншим наявним у справі матеріалам, а також необхідність проведення аналізу вартості аналогів подібних товарів, необхідність виїзду експерта на об`єкт дослідження, необхідність долучення до висновку додатків, які б дали змогу перевірити проведенні у висновку розрахунки, відсутність первинних джерел, які б дозволяли визначити характеристики (габарити) Трансформатору та ін.

Також, експертом при підготовці висновку № 4157-18, без дослідження об`єкту експертизи (трансформатора силового трьохфазного), встановлено його характеристики та технічний стан, на думку позивача, за підробленими документами, наданими посадовими особами ТОВ "Завод "Запоріжспецсталь". При цьому, документи надані апелянтом експерту (доданий до акту технічного стану лист ТОВ "Спецтрансформаторсервіс ЛТД"), складені зацікавленими та пов`язаними особами, оскільки директор "Спецтрансформаторсервіс ЛТД" Саєнко І.О. є директором також відповідача-3 у справі - ТОВ "М.К.С.", який, в свою чергу, є поручителем за договором поруки, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань відповідачем-1 - ТОВ "ТД Комерц-Гранд" за кредитним договором і зацікавлений у збільшенні вартості трансформатору.

Крім того, за доводами Позивача дані стосовно транспортних витрат, з огляду на відсутність проведених експертом розрахунків є безпідставними, оскільки компанія, зазначена експертом - ТОВ "Українська Транспортна Компанія", не могла в 2016 році здійснювати будь-які розрахунки, так як вказана юридична особа припинена з 08.11.2011.

28.03.2019 року на адресу суду надійшло клопотання завідувача сектору товарознавчих досліджень Донцової О.С. та Фіткулова Ю.Н. - судового експерта Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи, у якому експертами порушені питання про надання наступних додаткових матеріалів:

1) організувати безперешкодний огляд майна (у разі його наявності);

2) надати повний пакет товаро-супровідних документів (контракти, специфікації, інвойси, комерційна пропозиція з умовами постачання, акт приймання) на придбання майна, зазначеного в ухвалі;

3) надати повні печатні версії технічної документації (технічний паспорт, керівництво по використанню, схеми з описом, журнали обліку технічного обслуговування;

4) надати акт технічного стану обладнання на момент оцінки (на 24.06.2016);

5) комерційні та бухгалтерські облікові документи до майна, зазначеного в ухвалі (комерційні пропозиції, документи оприбуткування та поставлення на бухгалтерський облік, картки обліку тощо);

6) за умови ретроспективності оцінки на 24.06.2016, навести конкретні підприємства з реалізації аналогічних товарів, на прикладі не менше трьох (з даними про адрес цих підприємств для можливості листування).

Також зазначено про можливість доповнення переліку необхідних додаткових документів в ході проведення дослідження.

Вказане клопотання обґрунтоване експертами наявністю, після дослідження матеріалів справи, у справі суперечливих та неоднозначних вихідних даних.

З метою розгляду клопотання експертів, ухвалою суду від 29.03.2019 поновлено провадження у справі № 908/1506/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 15.04.2019, від сторін витребувані додаткові матеріали згідно переліку, наданого експертом у клопотанні або запропоновано надати письмові пояснення з приводу неможливості їх подання.

В письмових поясненнях представник позивача зазначив, що здійснити огляд трансформатора силового трьохфазного ЭТЦПК 15000/1000 УЗ, заводський номер 1133091, 2010 року випуску, станом на 24 червня 2016, не виявляється можливим, адже такий трансформатор не передавався в заставу Банку, про вказане наголошував банк в своїх поясненнях від 17.01.2019, оскільки, з метою встановлення справжності та достовірності технічного паспорту наданого ТОВ ЗАВОД "ЗАПОРІЖСПЕЦСТАЛЬ", а також справжності виробництва Трансформатору та його технічних характеристик, Банк 21.11.2018 звернувся з запитом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Трафо" та отримав відповідь про відсутність виробництва за таким технічним паспортом. Таким чином, позивач зазначає, що наразі ані суд, ані будь-хто з учасників процесу не має можливості встановити якої марки та якого виробництва є трансформатор, що був переданий ТОВ ЗАВОД "ЗАПОРІЖСПЕЦСТАЛЬ" у заставу Банку за договором застави № Л/0 від 04 вересня 2014 року, укладеним з Банком, в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД КОМЕРЦ-ГРАНД" за кредитним договором №ДК2014-0101/0 від 04 вересня 2014.

Вважає, що ні теоретично, ні практично неможливо здійснити огляд трансформатора силового трьохфазного ЭТЦПК 15000/1000 УЗ, заводський номер 1133091, 2010 року випуску, оскільки такого трансформатору не існує в природі, і він ніколи не виготовлявся, тому на сьогодні питання поставлене перед експертами є некоректними.

Зазначає, що в разів проведення дослідження вартості переданого в заставу Банку трансформатору, необхідно, формулювати перед експертами питання якої марки та моделі був та які технічні характеристики мав трансформатор прийнятий у власність Банком в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, і вже після цього встановлювати його вартість.

За викладеного є неможливим надання повного пакету технічних документів саме на трансформатор силовий трьохфазний ЭТППК 15000/1000 УЗ, заводський номер 1133091 , 2010 року випуску, а технічний паспорт Т2228.00.00ПС на трансформатор ЭТЦПК- 15000/10-УЗ ніколи виготовлявся, є підробленим, у зв`язку з чим виконати вимоги експерта неможливо, іншої технічної документації ТОВ ЗАВОД "ЗАПОРІЖСПЕЦСТАЛЬ" не надавалось, що також свідчить про її відсутність.

Стосовно надання акту технічного стану обладнання на момент оцінки (на 24.06.2016) за вказаною формою, банк зазначає, що під час проведення попередньої експертизи листом від 10.10.2018 Банком було повідомлено Експерта ДНДІСЕ про відсутність у Банку акту технічного стану Трансформатору, адже такий акт не складався, в свою чергу, наданий експерту ДНДІСЕ ТОВ завод "ЗАПОРІЖСПЕЦСТАЛЬ" за ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.09.2018, Акт технічного стану трансформатору силового трифазного на 29.02.2016 (т.4, а.с.169), засвідчений його посадовими особами, на думку позивача, є підробленим, адже, трансформатор, який передавався в заставу Банку, був в експлуатації, про що свідчать інші матеріали справи.

Крім того, позивач зауважує, що при призначенні експертизи у справі №904/10148/17 витребувано від ТОВ завод "ЗАПОРІЖСПЕЦСТАЛЬ" та Банку акт технічного стану трансформатору силового трьохфазного ЕТЦПК 15000/10-УЗ із обов`язковим зазначенням даних щодо працездатності, можливості подальшої експлуатації за призначенням. Однак, такий акт не надавався сторонами у зв`язку з тим, що він не складався і на момент його витребування такого акту не було ні у Банку, ні у ТОВ завод "ЗАПОРІЖСПЕЦСТАЛЬ". Отже, позивач вказує, що за наявних у справі матеріалів та обставин можливо зробити висновок, що акту технічного стану обладнання на момент його оцінки (на 24.06.2016) не існувало. Крім того, на вказану дату такого Акту в ТОВ завод "ЗАПОРІЖСПЕЦСТАЛЬ" не могло бути, адже він був вилучений та переданий на відповідальне зберігання Банку.

Стосовно комерційних та бухгалтерських облікових документів до майна, зазначеного в ухвалі (комерційні пропозиції, документи оприбуткування та поставлення на бухгалтерський облік, картки обліку тощо); за умови ретроспективності оцінки на 24.06.2016; наведення конкретних підприємств з реалізації аналогічних товарів, на прикладі не менше трьох (з даними про адрес цих підприємств для можливості листування), на переконання Банку неможливо надати вказані документи, адже відсутня достовірна інформація щодо марки, типу та технічних характеристик об`єкту дослідження.

Ухвалою від 15.04.2019 направлено експерту наявні матеріали справи № 908/1506/17 для проведення судової товарознавчої експертизи та змінено перелік питань для її проведення.

Листом від 22.05.2019 за № 04/5071 Позивач повідомив Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса та Центральний апеляційний господарський суд про те, що Банк не має змоги забезпечити доступ експертів та спеціалістів до об`єкту дослідження - трансформатору, який передавався в заставу Банку, адже наразі вказаний об`єкт дослідження не перебуває у володінні Банку та будь-якого з учасників справи, місцезнаходження об`єкту дослідження Банку не відоме.

З метою оперативного здійснення дослідження предмету експертизи за місцем його знаходження, відповідно до вимог ухвали суду, Банком було здійснено зв`язок з експертом за телефоном (057 ) 372-12-33 , якому було повідомлено відповідну інформацію.

У зв`язку з тим, що Банк не володіє об`єктом дослідження та не може надати його для огляд експерту ХНДІ, вважається неможливим проведення дослідження предмету експертизи за місцем його знаходження, адже встановити місце знаходження вказаного об`єкту неможливо (т. 5 а.с. 106).

23.07.2019 Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса до Центрального апеляційного господарського суду повернуто справу № 908/1506/17 без виконання ухвали суду, через несплату позивачем коштів за проведення експертизи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2019, справу №908/1506/17 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Кощеєв І.М., Березкіна О.В., якою 23.07.2019 дану справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 16.09.2019.

В судовому засіданні 16.09.2019 року Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

04.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ВОСТОК" (Позивач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд" (Відповідач-1, Позичальник) був укладений кредитний договір № ДК2014-0101 (Кредитний договір), з відповідними змінами та додатками до нього (т. 1 а.с. 21-27).

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк відповідно до умов договору зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти (Кредит) шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 3 000 000, 00 (три мільйони) гривень, а Позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитом проценти та повернути Кредит у порядку і в строки, визначених Кредитним договором.

Згідно п.1.4 Кредитного договору кредит має бути повернутий позичальником не пізніше 03 вересня 2015 року, проте термін повернення кредиту може змінюватися згідно умов договору.

У п. 1.2 Кредитного договору, сторонами погоджено Графік зміни ліміту кредитної лінії.

03.04.2015 року Позивачем та Відповідачем -1 укладена додаткова угода до Кредитного договору, якою було змінено графік зміни ліміту кредитної лінії.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору цілі, на які має бути використаний кредит: поповнення обігових коштів.

Згідно п. 4.6 Кредитного договору зобов`язання Позичальника по погашенню Кредиту вважаються дотриманими, якщо протягом строку дії цього Договору заборгованість за Кредитом не перевищує чинного ліміту кредитної лінії, визначеного Графіком, а також станом на кінець операційного дня Банку, який є терміном повернення Кредиту, заборгованість за Кредитом відсутня.

Умовами п. 4.7 та п. 4.7.1 Кредитного договору сторони обумовили, що термін повернення кредиту визначається п. 1.4 Договору, крім наступних випадків: в разі звернення Банку до Позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту в порядку визначеному п.4.9 Договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на одинадцятий календарний день від дати направлення Банком позичальникові вимоги про дострокове повернення кредиту. Датою направлення вимоги вважається дата подання оператору зв`язку відповідного поштового відправлення/телеграми або дата отримання зазначеної вимоги Банку представником Позичальника під розписку.

Відповідно до п.4.9 Кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту направляється банком позичальникові у письмовій формі, із зазначенням підстав для її направлення.

Пунктом 9.3 Кредитного договору сторони визначили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення Кредиту, згідно п.п. 4.7, 4.9 Договору.

Умовами пункту 15.2 передбачено, що Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд" зобов`язань перед позивачем за Кредитним договором, були укладені наступні договори.

04.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ВОСТОК" (Кредитор, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю завод "Запоріжспецсталь" (Поручитель, Відповідач-2) укладений договір поруки №ДК2014-0101/П1 (Договір поруки № ДК2014-0101/П1) (т. 1 а.с. 28-30).

Відповідно до п.1.1 Договору поруки № ДК2014-0101/П1, (в редакції додаткової угоди від 03.04.2015 до договору поруки № ДК2014-0101/П1) Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати в повному обсязі за виконання ТОВ "ТД Комерц-Гранд" всіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору № ДК2014-0101 від 04.09.2014 зі змінами та доповненнями внесеними згідно додаткової угоди від 03.04.2015 до кредитного договору №ДК2014-0101 від 04.09.2014, як існуючих на дату укладання договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому.

04.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ВОСТОК" (Кредитор, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "М.К.С." (Поручитель, Відповідач-3) укладений договір поруки № ДК2014-0101/П2 (Договір поруки №ДК2014-0101/П2) (т. 1 а.с. 31-33).

Відповідно до п.1.1 Договору поруки № ДК2014-0101/П2, (в редакції додаткової угоди від 03.04.2015 до договору поруки № ДК2014-0101/П2) Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати в повному обсязі за виконання ТОВ "ТД Комерц-Гранд" всіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору № ДК2014-0101 від 04.09.2014 зі змінами та доповненнями внесеними згідно додаткової угоди від 03.04.2015р. до кредитного договору № ДК2014-0101 від 04.09.2014, як існуючих на дату укладання договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому.

Згідно до п. 1.3. Договору поруки № ДК2014-0101/П1 та № ДК2014-0101/П2 поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату неустойки згідно умов Кредитного договору, проте максимальний обсяг відповідальності поручителя за Договором складає 3 630 000, 00 грн.

Згідно п. 1.4 Договору поруки № ДК2014-0101/П1 та № ДК2014-0101/П2 відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною.

Згідно п. 1.5 Договору поруки № ДК2014-0101/П1 та № ДК2014-0101/П2 причини невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором не можуть бути підставою для звільнення Поручителя від виконання зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до положень п. 2.2 Договору поруки № ДК2014-0101/П1 та №ДК2014-0101/П2 у разі невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Кредитор має право пред`явити безпосередньо до Поручителя свої вимоги. Під пред`явленням вимоги Кредитора до Поручителя сторони розуміють як направлення письмової вимоги Поручителю, так і звернення з відповідним позовом до суду. Обов`язок Поручителя виконати зобов`язання Позичальника за Кредитним договором виникає в перший день прострочення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором.

Відповідно до п. 6.3 Договору поруки № ДК2014-0101/П1 та № ДК2014-0101/П2, порука, надана згідно цього Договору, припиняється по спливу п`яти років від дати настання остаточного терміну повернення кредиту згідно Кредитного договору.

04.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ВОСТОК" (Заставодержатель, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю завод "Запоріжспецсталь" (Застоводавець, Відповідач-2) укладений договір застави № ДК2014-0101/О (Договір застави) (т. 1 а.с. 41-46).

Відповідно до п.1.1 Договору застави (в редакції додаткової угоди від 03.04.2015 до договору застави) Заставодавець передає в заставу Заставодержателю рухоме майно вказане у п. 1.2. цього Договору, для забезпечення вимог Заставодержателя, що випливають з Кредитного договору № ДК2014-0101 від 04.04.2014 року зі змінами та доповненнями, внесеними згідно додаткової угоди від 03.04.2015 до кредитного договору № ДК2014-0101 від 04.09.2014, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені протягом строку дії Кредитного договору № ДК2014-0101 від 04.04.2014 (надалі "Основний договір"), укладеного між заставодержателем та позичальником, за умовами якого Заставодержатель надає Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом 3 000 000,00 (три мільйони) гривень, на строк по 03.09.2015 року, зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 21% процент річних, а також зі сплатою комісій, неустойки згідно умов Основного договору.

Заставою за цим Договором також забезпечуються вимоги Заставодержателя щодо відшкодування витрат пов`язаних із пред`явленням вимоги за Основним договором, зверненням стягнення на предмет застави, витрат на утримання і збереження предмет застави, збитків, завданих порушенням умов Договору та/або порушенням зобов`язань за Основним договором, неустойки, то підлягає сплаті за порушення умов цього Договору.

У відповідності до даного Договору Заставодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Основним договором та/або Заставодавцем цим Договором отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна, вказаного у п.1.2. цього Договору, переважно перед іншими кредиторами Заставодавця, у порядку, встановленому цим Договором.

Згідно п. 1.2 Договору застави предметом застави за цим Договором є належне Заставодавцю на праві приватної власності майно, а саме обладнання, перелік якого зазначений у Додатку №1 до даного Договору. Додаток №1 до Договору є невід`ємною частиною даного Договору та погоджується і підписується Сторонами одночасно з укладенням цього Договору. Обладнання, вказане у №1 до Договору надалі за текстом іменоване предмет застави.

Відповідно до Додаток №1 до Договору застави ТОВ Завод "Запоріжспецсталь" передав в заставу Банку рухоме майно, а саме: Трансформатор силовий трьохфазний ЭТЦПК 15000/10-УЗ, заводський номер 1133091, що зберігається за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 23.

04.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК ВОСТОК" (Іпотекодержатель, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегатранс" (Іпотекодавець) укладений Іпотечний договір №ДК2014-0101/И, посвідчений Петрушенко І.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №1130 (Договір іпотеки), за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегатранс" передало в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: Нежиле приміщення, підвалу та першого поверху № 74 ( сімдесят чотири), літера А-3, яке знаходиться за адресою: м . Запоріжжя, пр. Металургів , будинок 10 ( десять) площею 176,3 кв.м. (Предмет іпотеки) (т. 1 а.с. 34-40).

Як свідчать матеріали справи, Банком зобов`язання щодо надання кредитних коштів Позичальнику за Кредитним договором виконані у повному обсязі - ТОВ "ТД КОМЕРЦ - ГРАНД" було надано Кредит на умовах, передбачених Кредитним договором. Дана обставина сторонами не оскаржується.

Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд" було порушено умови Кредитного договору, а саме умови п. 4.6 Кредитного договору, та станом на 10.07.2015 року за розрахунком Позивача прострочена заборгованість Відповідача-1 за Кредитним договором становила:

- 485 613,39 грн. - заборгованість за простроченою частиною кредиту;

- 162 610,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами;

- 7 926,30 грн. - заборгованість за відсотками за простроченими кредитними коштами; - 29 930,81 грн. - пеня за прострочку кредиту;

- 9 275,41 грн. - пеня за прострочку сплати відсотків.

Позивач скористався наданим йому правом вимагати дострокового повернення кредитних коштів (п.9.3 Кредитного договору).

Судом встановлено, що 13.07.2015 Банк направив Позичальнику вимогу від 10.07.2015 року про дострокове повернення Кредиту згідно п.п. 4.7., 4.9. Кредитного договору, що підтверджується фіскальним чеком від 13.07.2015 та описом вкладення в цінний лист, скріплений штемпелем поштового зв`язку за 13.07.2015 (т. 1 а.с. 47, 49-51).

Дана вимога отримана ТОВ "ТД Комерц-Гранд" 17.07.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, скріпленого штемпелем поштового зв`язку за 17.07.2015 (т. 1 а.с. 48).

Таким чином, термін повернення Кредиту вважається таким, що настав 24.07.2015 року (на одинадцятий календарний день від дати направлення Банком Відповідачу вимоги про дострокове повернення Кредиту (п.4.7.1 Кредитного договору)).

Станом на 27.07.2015 року вимога про дострокове повернення кредиту Відповідачем-1 виконана не була, та заборгованість за Кредитним договором за розрахунком Позивача становила:

- 2 945 613, 39 грн. - заборгованість за кредитом;

- 202 296,44 грн. - заборгованість за відсотками;

- 300,00 грн. - заборгованість за комісіями;

- 61 667,53 грн. - пеня за кредитом.

Всього заборгованість становила 3 209 877,36 36 коп.

28.07.2015 року Банком, враховуючи п. 2.2 Договорів поруки, направлено Відповідачу-2 та Відповідачу-3 вимоги (за вих. №04/3570 та вих.. №04/3571) про усунення порушень, якими Банк просив поручителів здійснити повне погашення заборгованості за Кредитним договором, протягом 10-ти календарних днів з дати отримання даної вимоги. Також поручителів було повідомлено, що у разі невиконання даної вимоги протягом 10-ти календарних днів з дати її отримання Банк буде вимушений звернутися з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів або задовольнити свої вимоги у інший спосіб, передбачений Договорами поруки (т.1 а.с. 52, 54-56).

Направлення зазначених вимог відповідачам -2, 3 підтверджується описами вкладення в цінний лист, скріпленими штемпелем поштового зв`язку за 28.07.2017 (т. 1 а.с. 53, 57 ).

Відповідно до Звіту про ринкову вартість, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП "Діалог", станом на 24.06.2016 року ринкова вартість трансформатора силового трьохфазного ЗТЦПК-1500/10-УЗ заводський номер 1133091 становить 498 648,00 грн. з ПДВ (т. 2 а.с. 130-132).

Згідно Звіту про ринкову вартість, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП "Діалог", станом на 24.06.2016 року ринкова вартість нежилого приміщення, підвалу та першого поверху № 74 (сімдесят чотири), літера А-3, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, будинок 10 (десять) площею 176,3 кв.м. становить 1 502 105,00 грн. з ПДВ (т. 2 а.с. 126-129).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Протоколу № 54 Засідання Правління Публічного акціонерного товариства "БАНК ВОСТОК" від 24.06.2016 року Банк, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ДК2014-0101 від 04.09.2014, прийняв у власність Трансформатор силовий трьохфазний ЗТЦПК 15000/10-УЗ, заводський номер 1133091, який був предметом застави за Договором застави № ДК2014-0101/О від 04.09.2014 та нежиле приміщення, підвалу та першого поверху № 74 (сімдесят чотири), літера А-3, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, будинок 10 (десять) площею 176,3 кв.м. (т. 1 а.с. 59).

Відповідно до Протоколу №56 засідання Правління Публічного акціонерного товариства "БАНК ВОСТОК" від 01 липня 2016 року було здійснено облік набутого у власність майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності ПП "Діалог" (т. 1 а.с. 60).

Вказане підтверджується виписками по рахунку ТОВ "ТД Комерц-Гранд" за період з 04.09.2014 по 14.07.2017, які містять інформацію про зарахування коштів в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором на підставі рішення Правління (Протокол №56 від 01.07.2016) (т. 1 а.с. 61-97).

Отже, Банк набув право власності на Предмет застави відповідно до Розділу 5 Договору застави та ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та в позасудовому порядку на Предмет іпотеки на підставі застереження, яке міститься в Договорі іпотеки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що станом на 14.07.2017 року вимоги до Позичальника та поручителів не виконані та заборгованість за Кредитним договором, з урахуванням часткового погашення за рахунок набуття Банком у власність заставного майна становить: 1 726 670,14 грн. - заборгованість за кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за комісіями; 1 994 487,71 грн. - пеня за кредитом. Всього заборгованість - 3 721 157,85 грн. 85 коп.

Заявлені Позивачем вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №ДК2014-0101 від 04.09.2014 в розмірі 1 726 670,14 грн. станом на час вирішення справи в судовому засіданні жоден з відповідачів не погасив.

Колегія суддів не погоджується з таким мотивуванням рішення суду першої інстанції з наступних мотивів.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дослідивши положення Кредитного договору № ДК2014-0101 від 04.09.2014, господарський суд дійшов правильного висновку, що за своєю правовою природою даний Договір є кредитним договором, до якого застосовуються положення параграфів 1 та 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 345 ГК України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, укладеного в письмовій формі між кредитором та позичальником, в якому обов`язково повинно бути передбачено мета, сума і строк кредиту, умови та порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Приписами ст.1049 ЦК України (передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 8.2 Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути кредит у порядку та на умовах визначених розділом 1 та розділом 4 Договору.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що Відповідач-1 (Позичальник) доказів належного і повного виконання зобов`язань по поверненню основної суми заборгованості по кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, згідно узгодженому сторонами графіку, суду не довів.

Частиною 2 ст. 196 ГК України визначено, що у разі, якщо це передбачено законодавством або договором, зобов`язання повинно виконуватися солідарно. При солідарному виконанні господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має прав вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як зазначалося вище, Договором поруки № ДК2014-0101/П1 від 04.09.2014 та Договором поруки № ДК2014-0101/П2 від 04.09.2014 встановлено солідарний обов`язок Поручителів щодо виконання зобов`язання, встановленого кредитним договором №ДК2014-0101 від 04.09.2014.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідно до приписів законодавства порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, тому поручитель несе відповідальність у об`ємі, передбаченому кредитним договором.

Правовідносини, що випливають з договору іпотеки, регулюються параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" та ст.572 Цивільного кодексу України, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Укладений між Публічним акціонерним товариством "БАНК ВОСТОК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегатранс" іпотечний договір №ДК2014-0101/И від 04.09.2014 містить розділ 5.1. "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку"", пунктом п. 5.1.4 якого передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Отже, відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", розділу 5.1. іпотечного договору №ДК2014-0101/И від 04.09.2014 Банк в порядку позасудового врегулювання в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ДК2014-0101 від 04.09.2014 мав право прийняти у власність нежиле приміщення підвалу та першого поверху № 74, літера А-3, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, будинок 10 площею 176,3 кв.м.

Колегія суддів констатує, що жоден з відповідачів не наголошував про порушення Позивачем порядку передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, встановлений статтею 37 Закону України "Про іпотеку", та не оскаржував у суді рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нежиле приміщення підвалу та першого поверху № 74, літера А-3, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, будинок 10 , що є предметом іпотеки.

Таким чином, Позивач набув права власності на зазначене вище нерухоме майно в порядку позасудового врегулювання.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин - 24.06.2016 (дата прийняття у власність нерухомого майна)) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Правовідносини, що випливають із договору застави, регулюються параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, Законом України "Про заставу", Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (право застави) (ст. 572 Цивільного кодексу України).

Чинним законодавством України врегульовано способи і порядок звернення стягнення на предмет застави. При позасудовому способі звернення стягнення на предмет застави необхідно враховувати вимоги спеціального закону, яким є Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

У відповідності до ст. 21 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору, є одним з видів забезпечувальних обтяжень.

За приписами ст. 22 наведеного Закону обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому.

За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов`язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону.

Боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

Колегія суддів констатує, що жоден з відповідачів не наголошував:

- про порушення Позивачем порядку передачі обтяжувачу права власності на предмет забезпечувального обтяження (Трансформатор силовий трьохфазний ЗТЦПК 15000/10-УЗ, заводський номер 1133091, який був предметом застави за Договором застави №ДК2014-0101/О від 04.09.2014р), встановлений статтею 29 даного Закону;

- про порушення Позивачем порядку повідомлення боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження, передбачений статтею 27 цього Закону;

- Боржник, заставодавець, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, не заперечили проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення.

Отже, відповідно до ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", Договору застави № ДК2014-0101/О від 04.09.2014 Банк в порядку позасудового врегулювання в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ДК2014-0101 від 04.09.2014 мав право прийняти у власність предмет забезпечувального обтяження - Трансформатор силовий трьохфазний ЗТЦПК 15000/10-УЗ, заводський номер 1133091, який був предметом застави за Договором застави № ДК2014-0101/О від 04.09.2014.

Таким чином, Позивач набув права власності на предмет забезпечувального обтяження (Трансформатор силовий трьохфазний ЗТЦПК 15000/10-УЗ, заводський номер 1133091) в порядку позасудового врегулювання.

Оскільки, як вже було зазначено вище, відповідач-2 (заставодавець) своєчасно протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, не заперечив проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до Позивача, в тому числі й з підстав значного заниження його вартості, через що Позивач не позбавився права на задоволення своєї вимоги шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження та не повинен був задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження, подальші заперечення відповідача-2 з цього приводу, в тому числі й аналогічні доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки жодним чином не впливають на право Позивача щодо набуття у власність спірного трансформатора за ринковою вартістю, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, обраним Позивачем в односторонньому порядку відповідно до п. 5.1.2. Договору застави.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов`язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред`являти боржнику інші вимоги у зв`язку з виконанням цього зобов`язання.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, Банк, обираючи спосіб задоволення своєї вимоги саме шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, а не шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження, мав враховувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин - 24.06.2016 (дата прийняття у власність нерухомого майна)) після завершення позасудового врегулювання наступна вимога Позивача (іпотекодержателя) щодо виконання боржником основного зобов`язання за Кредитним договором, а саме погашення основної заборгованості у розмірі 1 726 670,14 грн., розрахованої з урахуванням часткового погашення за рахунок набуття Банком у власність заставного та іпотечного майна, є недійсною, через що задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після набуття Позивачем (обтяжувачем) права власності на предмет забезпечувального обтяження (Трансформатор силовий трьохфазний ЗТЦПК 15000/10-УЗ, заводський номер 1133091) відповідне зобов`язання, що виникло з Кредитного договору, забезпечене обтяженням (Договором застави № ДК2014-0101/О від 04.09.2014) є повністю виконаним, і Позивач (обтяжувач) не вправі пред`являти боржнику інші вимоги, в тому числі щодо погашення основної заборгованості у розмірі 1 726 670,14 грн., розрахованої з урахуванням часткового погашення за рахунок набуття Банком у власність заставного та іпотечного майна, у зв`язку з виконанням цього зобов`язання.

Наведені норми матеріального права суд першої інстанції не прийняв до уваги, через що прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Більш того, матеріалами справи підтверджено, що позивач направляв досудову вимогу Позичальнику від 10.07.2015 року про дострокове повернення Кредиту згідно п.п. 4.7., 4.9. Кредитного договору, що підтверджується фіскальним чеком від 13.07.2015 та описом вкладення в цінний лист, скріплений штемпелем поштового зв`язку за 13.07.2015 (т. 1 а.с. 47, 49-51).

Дана вимога отримана ТОВ "ТД Комерц-Гранд" 17.07.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, скріпленого штемпелем поштового зв`язку за 17.07.2015 (т. 1 а.с. 48).

Таким чином, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором з 03.09.2015 на 17.07.2015 року.

Внаслідок надсилання даної вимоги строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором змінився з 03.09.2015 на 17.07.2017, і саме ця обставина є вирішальною при визначенні строку існування поруки та можливості нарахування відсотків за користування кредитом.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року за № 564/2199/15-ц, провадження №61-2404св18, підтверджено правову позицію, якою Верховний Суд підкреслив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором.

Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами до 03.09.2015, був правомірно змінений кредитором на повернення всієї суми в термін 11 календарних днів з моменту направлення вимоги від 10.07.2015 року.

Водночас, сам кредитний договір, як і договори поруки припинили свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредитного договору.

В той же час, відповідно до наданого разом із позовною заявою розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 15-17) та довідки щодо погашення заборгованості за Кредитним договором (т. 4 а.с. 250) позивачем нараховано відсотки за простроченими кредитними коштами за період з 27.07.2015 по 30.06.2016 на загальну суму 584 213,31 грн., які в подальшому погашено за рахунок заставного майна.

Таким чином, оскільки Позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом після припинення дії кредитного договору, то у кредитора відсутні підстави і для погашення нарахованих відсотків за період з 27.07.2015 по 30.06.2016 на загальну суму 584 213,31 грн. за рахунок заставного майна, що є самостійної підставою для відмови в частині позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Незважаючи на те, що заявник апеляційної скарги і не посилався на неправильне застосування господарським судом ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та ч. 4 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки у випадку неправильного застосування норм матеріального права суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги.

Слід прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі вищезазначених мотивів.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь відповідачів, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 283 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "Запоріжспецсталь", м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2017 року у справі №908/1506/17 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2017 року у справі №908/1506/17 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Банк Восток", м. Дніпро до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Комерц-Гранд", м. Запоріжжя, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "Запоріжспецсталь", м. Запоріжжя, відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "М.К.С.", м. Запоріжжя про стягнення 1 726 670,14 грн. - відмовити.

Судові витрати по справі за подання позовної заяви та проведення експертиз покласти на позивача у справі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Восток", м.Дніпро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "Запоріжспецсталь", м. Запоріжжя 28490,07 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.09.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.М. Кощеєв