ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа № 911/1443/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Першого заступника прокурора Київської області (01601, місто Київ, бул. Лесі Українки, 27/2, код 02909996) в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (03039, м. Київ, пр-т Голосіївський, 50, код 19028107)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (08301, Київська обл.., м. Бориспіль, Аеропорт, код 32614518)

2. Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069)

про визнання недійсним договору оренди

за участю представників:

прокурор Набок Ю.В..;

позивача Волков ОСОБА_1 .Ю.;

відповідача1 Дзюбенко С ОСОБА_2 М.;

відповідача2 ОСОБА_3 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник прокурора Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (відповідач-1), Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (відповідач-2) про визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 16.04.2016, що зареєстрований в реєстрі за № 495.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на те, що вказаний Договір суперечить вимогам ст.ст. 2, 4, 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. ст. 177, 179, 181, 182, 760 ЦК України, ст. 283 ГК України, п. 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, що є підставою для визнання його недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.07.2019.

На адресу господарського суду Київської області 03.07.2019 від відповідача-1 надійшов лист із відзивом, в якому ТОВ «Аерохендлінг» просить суд відмовити в задовленні позовних вимог та застосувати строк позовної давності.

На адресу господарського суду Київської області 04.07.2019 від відповідача-2 надійшов лист із відзивом, в якому ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» просить суд відмовити в задовленні позовних вимог

11.07.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтоване тим, що у прокурора відсутні законні підстави для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Розгляд даного клопотання судом було відкладено.

В підготовчому засіданні 11.07.2019 оголошено перерву до 25.07.2019.

На адресу господарського суду Київської області 16.07.2019 від прокуратури Київської області надійшов лист із відповіддю на відзив відповідача-2.

На адресу господарського суду Київської області 19.07.2019 від прокуратури Київської області надійшов лист із відповіддю на відзив відповідача-1.

25.07.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідачів надійшли заперечення на відповіді на відзив заступника прокурора Київської області.

25.07.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від прокуратури Київської області надійшли заперечення на клопотання відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів з ініціативи суду.

В підготовчому засіданні 25.07.2019 оголошено перерву до 05.09.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.09.2019 постановлено закрити підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 19.09.2019.

Судом було розглянуто клопотання відповідача-1 про залишення позову без рогляду та вирішено відмовити в його задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Виходячи із змісту рішення Конституційного суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Згідно з ст. ст. 1,6 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади, який здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення .

Відповідно до приписів ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» до основних завдань Фонду державного майна України належать: реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, здійснення контролю в сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна, повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене, тощо.

До основних функцій Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області відноситься забезпечення наповнення державного бюджету України коштами від приватизації та оренди державного майна.

Так, відповідно до п.п. 1,3,4 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України», затвердженого Наказом Фонду державного майна

України від 15.05.2012 № 678, регіональне відділення Фонду державного майна України (далі - регіональне відділення) утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Регіональні відділення підпорядковуються Фонду. Фонд, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Завданням регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду, зокрема державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності; захист майнових прав державних підприємств, установ та організацій, а також корпоративних прав держави на території України та за и межами; здійснення повноважень орендодавця державного майна; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Згідно п. 5.3 вказаного Положення у сфері оренди державного майна виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням, здійснює інші функції в сфері орендних відносин за дорученням Фонду.

Також згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Зважаючи на викладене, суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо здійснення правомочностей щодо відповідного державного нерухомого майна у даному спорі є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Оскільки, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області не вжито відповідних заходів цивільно-правового характеру щодо усунення порушень, прокурор звернувся з даним позовом до суду в інтересах держави, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена потребою захистити інтереси держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Враховуючи вищевикладене, доводи, викладені у клопотанні, є необгрунтованими, а відтак клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Заслухавши вступне слово прокурора, представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів. Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

19.09.2019 року, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2015 року в інформаційному виданні «Відомості приватизації» № 12 (861) було розміщено оголошення про проведення ДП МА «Бориспіль» конкурсу на право укладення договору оренди державного нерухомого майна частин приміщень на 1-му, 2-му та 3-му поверхах пасажирського термінала «D», розміщених за адресою: Київська обл., м.Бориспіль, ДП МА «Бориспіль».

13 травня 2015 року в інформаційному виданні «Відомості приватизації» № 18-19 (867-868) було розміщено інформацію про підсумки конкурсу на право укладення договору оренди нерухомого державного майна - частин приміщень на 1-му, 2-му та 3-му поверхах пасажирського термінала «D», розміщеного за адресою: Київська обл., м.Бориспіль, ДП МА «Бориспіль».

За результатами цього конкурсу між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено Договір №495, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віденко В.О., предметом якого є передача в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частин приміщень на 1,2, 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 152,5 кв.м., а саме:

- на 1-му поверсі пасажирського термінала «D» - частина приміщення № 1.1.4 площею 1,0 м2 та частина приміщення № 201 площею 14,0 м2;

- на 2-му поверсі пасажирського термінала «D» - частина приміщення № 201 площею 1,0 м2, частина приміщення № 201 площею 1,0 м2; частина приміщення № 205 площею 1,0 м2; частина приміщення № 205 площею 1,0 м2; частина приміщення № 205 площею 1,0 м2; частина приміщення № 205 площею 1,0 м2; частина приміщення № 2.1.1 площею 1,0 м2; частина приміщення № 2.1.1 площею 1,0 м2; частина приміщення № 2.1.1 площею 1,0 м2; частина приміщення № 2.1.1 площею 1,0 м2;

- на 3-му поверсі пасажирського термінала «D» - частина приміщення № 3.2.1 площею 28,1 м2; частина приміщення № 3.1.27 площею 3,4 м2; частина приміщення № 3.1.4 площею 15,0 м2; частина приміщення № 3.1.4 площею 15,0 м2; частина приміщення № 3.1.4 площею 30,0 м2; частина приміщення № 3.1.4 площею 30,0 м2; частина приміщення № 3.1.4 площею 1,0 м2; частина приміщення № 3.1.4 площею 1,0 м2; частина приміщення № 3.1.4 площею 1,0 м2; частина приміщення №3.1.4 площею 1,0 м2; частина приміщення №3.1.4 площею 1,0 м2; частина приміщення №3.1.4 площею 1,0 м2.

15.05.2015 року Актом приймання-передачі орендованого майна № 1 від 15.05.2015 року, ДП МА «Бориспіль» передав, а ТОВ «Аерохендлінг» прийняв у користування частини приміщень на 1-му, 2-му та 3-му поверхах пасажирського термінала «D» загальною площею 152.5 м2.

В пункті 1.1 Договору зазначено, що орендоване майно розміщене за адресою: 08307, Київська обл., Бориспільський р-н., Бориспіль-7, термінальний комплекс «D» (розміщений на земельній ділянці, площею 57,0094 га з кадастровим номером :02:004:0065) та перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль». Загальна вартість майна, що передається в оренду, визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.10.2014 і становить без урахування ПДВ 11091516 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору, розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами та доповненнями) і за базовий місяць розрахунку - жовтень 2014 року без врахування ПДВ становить 137 658,96 грн., згідно з розрахунком орендної плати, який додається до Договору.

Пунктом 3.6. Договору визначено, що орендна плата за користування майном за Договором нараховується та індексується орендодавцем відповідно до діючих методик, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України. Орендна плата перераховується орендарем до Державного бюджету та орендодавцю у співвідношенні 30% до 70% відповідно, щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду за який здійснюється платіж (відповідно до розрахунку-фактури, який надає орендодавець).

Відповідно до п.10.1 Договору № 495, його укладено строком на 10 років-до 15.04.2024.

На думку прокурора, вказаний договір оренди суперечить вимогам ст. ст. 2, 4, 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. ст. 177, 179, 181, 182, 760 ЦК України, ст. 283 ГК України, внаслідок чого він є незаконним та повинен бути визнаний недійсним, оскільки частина переданих в оренду нежитлових приміщень будівлі пасажирського терміналу «D» не являються самостійними об`єктами нерухомості та об`єктами цивільних прав, внаслідок чого не можуть бути предметом оренди.

Крім того, прокурор зазначив, що на момент укладання Договір не містив істотної умови, а саме вартості об`єкта оренди, що суперечить положенням пункту 2 Методики оцінки об`єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 за №629.

Також, як стверджує прокурор, укладення Договору не відповідало інтересам держави і суспільства, оскільки відбулось безпідставне передання в оренду державного нерухомого майна у незаконний спосіб та без погодження у встановленому законом порядку Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області розміру орендної плати.

Окрім іншого, прокурор вказує, що затвердження Розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди державного майна від 16.04.2015 відбулось з порушенням господарської компетенції, а перелік нерухомого майна, погоджений позивачем містить інші назви та площі ніж перелік майна наданого в оренду відповідачу-1.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 141 Господарського кодексу України встановлено, що до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 141 Господарського кодексу України види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частина 2 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (редакція чинна на час виникнення спірних відносин) встановлює перелік майна, що не може бути об`єктами оренди, а саме, не можуть бути об`єктом оренди:

- цілісні майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України «Про підприємництво»;

- цілісні майнові комплекси казенних підприємств;

- цілісні майнові комплекси структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць) казенних підприємств, що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України «Про підприємництво»;

- об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (крім пам`яток культурної спадщини, нерухомих об`єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників, та гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, причалів морських портів), а також об`єкти, включені до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», які випускають підакцизну продукцію;

- майно, що забезпечує цілісність об`єднаної енергетичної системи України та диспетчерське (оперативно-технологічне) управління;

- майно підприємств урядового, фельд`єгерського та спеціального зв`язку;

-майно підприємств, що провадять діяльність у сфері метрології,сертифікації та стандартизації;

- об`єкти космічної діяльності;

- захисні споруди цивільного захисту: в яких розташовані пункти управління; призначені для укриття працівників підприємств, що мають об`єкти підвищеної небезпеки; розташовані у зонах спостереження атомних електростанцій та призначені для укриття населення під час радіаційних аварій;

- установи виконання покарань та слідчі ізолятори;

- полігони, будови, споруди, устаткування для захоронения твердих промислових та побутових відходів, скотомогильники;

- автомобільні дороги, крім тих, що належать підприємствам до першого розгалуження їх за межами території цих підприємств;

- злітно-посадкові смуги, що мають стратегічне значення;

- акваторії портів, гідрографічні споруди, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи) та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури і споруди зв`язку, енерговодопостачання та водовідведення, залізничні колії (до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та гідрографічний флоти;

- водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми);

- магістральні та міждержавні електричні мережі (лінії електропередачі);

- магістральний трубопровідний транспорт, що обслуговує потреби держави в цілому;

- магістральні нафто-, газо-, аміакопроводи та підземні нафто- та газосховища.

Частини приміщень, що є предметом спору, не належать до майна, яке згідно з приписами ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не може бути об`єктом оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Норми статей § 4 глави 58 Цивільного кодексу України, які регулюють передачу в найм будівель або інших капітальних споруд, передбачають, що предметом найму може бути не лише будівля або інша капітальна споруда, а і їх окрема частина.

Приписами ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Частини приміщень, що є предметом даного спору, мають чіткі схеми розташування (визначені в додатках до Договору № 495) та зберігають свій первісний вигляд при неодноразовому використанні.

Враховуючи наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку, що частини приміщень, які Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» передав ТОВ «Аерохендлінг» в строкове платне користування згідно з Договором № 495, можуть бути окремим об`єктом оренди.

Суд не приймає до уваги практику Верховного суду України, на яку посилається прокурор на підтвердження своєї позиції, з огляду на те, що предметом розгляду зазначених справ був спір щодо купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна.

Не підтверджені матеріалами справи твердження прокурора, що відповідачем-2 в порушення вимог Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, не погоджено розмір орендної плати з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, а затвердження розрахунку відбулось з порушенням господарської компетенції виконувачем обов`язків генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 п. 2 Методики визначено, що у разі коли орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, установа, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абзаці другому статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно з абз. 2 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», органом, з яким погоджується розмір орендної плати, є Регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області.

На виконання вимог пункту 2 Методики та статті 287 Господарського кодексу України наказом Фонду державного майна України від 01.04.2011 № 502 затверджено Порядок погодження Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами розміру плати за оренду державного майна.

Відповідно до п 2.1. Порядку для погодження розміру орендної плати орган приватизації має отримати від підприємства відповідне звернення з такими матеріалами: розрахунок орендної плати за перший (базовий) місяць оренди, завізований керівником та головним бухгалтером підприємства (подається в чотирьох примірниках); проект договору об`єкта оренди, завізований керівником підприємства; висновки про умови договору оренди органу, уповноваженого управляти майном підприємства; висновок про вартість разом із рецензією на звіт.

Відповідно до п.2.5 та п.2.6 Порядку, у разі погодження розрахунку орендної плати підприємству надсилається лист, у якому повідомляється про: погодження розміру орендної плати за перший (базовий) місяць оренди за умови дотримання зазначеного у проекті договору напряму використання майна та вимоги законодавства щодо обмеження загальної площі орендованих приміщень при укладенні підприємством як орендодавцем договорів оренди державного майна; необхідність щомісячного коригування розміру орендної плати на індекс інфляції; необхідність відповідного погодження всіх можливих змін розміру орендної плати; необхідність відрахування належної частини орендної плати до Державного бюджету України. До листа додається погоджений розрахунок орендної плати за перший (базовий) місяць оренди (у трьох примірниках). У разі виявлення невідповідності розрахунку орендної плати Методиці такий розрахунок не погоджується і повертається підприємству разом з іншими документами та відповідним роз`ясненням причин відмови.

На виконання вимог пункту 2.1 Порядку відповідач-2 надіслав на адресу Регіонального відділення листа від 19.03.2015 № 01-22-1254 з проханням затвердити розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного майна.

Листом від 24.03.2015 року № 10-14-1251, копія якого наявна у матеріалах справи, Регіональне відділення повідомило про погодження розрахунку плати за перший місяць оренди.

Розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного майна погоджено в.о. начальника РВ ФДМУ по Київській області Миргородською Г.Ю.

Також, відповідно до абз. 3 п. 4 Методики розрахунок орендної плати за базовий місяць затверджується орендодавцем. Тобто, саме орендодавець затверджує розрахунок орендної плати.

Статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено перелік осіб, які є орендодавцями державного та комунального майна.

Так, абз. 5 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендодавцями, в тому числі, є підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Тобто, враховуючи вимоги абз. 3 п. 4 Методики та абз. 5 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», підприємство, передаючи в оренду нерухоме майно, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на підприємство, самостійно затверджує розрахунок орендної плати за базовий місяць, погоджений Регіональним відділенням.

Суд ставиться критично до доводів Прокурора відносно того, що лист Фонду та розрахунок розміру орендної плати не містять інформації, що вони стосуються саме укладення оскаржуваного договору із Товариством та визначають розмір плати за ним, оскільки Згідно з ст.11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди.

Пунктами 5 та 6 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 р. № 906 передбачено, що умовами конкурсу є стартовий розмір орендної плати, яка визначається згідно з Методикою розрахунку і порядком використання плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786.

Відповідно до п.4 вказано вище Порядку, оголошення про проведення конкурсу на право оренди державного майна, з-поміж іншого, має містити інформацію щодо стартової орендної плати.

Згідно з п.2 Методики № 786 стартовий розмір орендної плати розраховується на підставі незалежної оцінки об`єкта оренди.

З наведених актів законодавства вбачається, що погодження розрахунку розміру орендної плати здійснюється до укладення договору оренди та до моменту проведення конкурсу на право оренди державного майна.

До того ж чинним законодавством не передбачено, що погодження розрахунку розміру орендної плати має містити посилання на договір та контрагента.

Таким чином, відповідачем-2 при укладенні Договору № 495 дотримано вимоги Методики щодо погодження розміру орендної плати з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області.

Щодо тверджень прокурора, що Договір оренди не містить вартості об`єкту оренди, що є істотною умовою, суд зазначає, що в п. 1.1 Договору № 495 вказано, що загальна вартість майна становить 11 091 516 грн. без урахування ПДВ.

Не відповідає дійсним обставинам справи твердження прокурора, що перелік нерухомого майна, погоджений Регіональним відділенням, містить інші назви та площі приміщень ніж перелік нерухомого майна, наданого в оренду відповідачу-1.

Як вбачається з матеріалів справи, конкурс на право оренди державного майна проведено двома лотами: лот № 1 щодо приміщень Аеропорту загальною площею 152.5 кв.м.; лот № 2 щодо приміщень Аеропорту загальною площею 5.0 кв.м.

Загальна площа приміщень за вказаними двома лотами становить 157.5 кв.м., що відповідає площі, вказаній в розрахунку розмірі орендної плати, погодженого Фондом.

Як вказано в інформаційному виданні «Відомості приватизації» № 18-19 (867-868) від 13 травня 2015 року, переможцями конкурсів на право оренди за лотом № 1 є відповідач-1, а за лотом № 2 - ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

Назви приміщень, вказані у розрахунку розміру орендної плати, погодженого Фондом та у Договорі № 495 є тотожними. При цьому в Договорі № 495, додатково вказані назви цих же приміщень, як вони визначені в технічному паспорті БТІ, оформленого на будівлю пасажирського термінала «D».

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги прокурора про визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 16.04.2016, що зареєстрований в реєстрі за № 495, недоведеними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно заяви відповідача-1 про застосування строків позовної давності, слід зазначити, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

З огляду на те, що судом встановлено, що факт порушення права відсутній, позовна давність не може бути застосована.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 73-74, 80, 86, 129, 233, 236-237, 240-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

У судовому засіданні 19.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 30.09.2019.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак