УХВАЛА

27 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/906/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Закарпатської митниці ДФС

на рішення господарського суду міста Києва від 20.02.2019 ( суддя Блажівська О.Є.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 (головуючий - Кравчук Г.А., судді: Козир Т.П., Коробенко Г.П.)

у справі №910/906/18

за позовом Державного підприємства "Буське лісове господарство" (далі - ДП "Буське лісове господарство")

до 1. Закарпатської митниці ДФС,

2. Державної казначейської служби України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Львівська залізниця" Філія "Центр транспортної логістики" (далі - ПАТ "Львівська залізниця Філія "Центр транспортної логістики"),

про стягнення 183 226,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2019 відкрито касаційне провадження у справі №910/906/18 за касаційною скаргою Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 зупинено провадження у справі № 910/906/18 за касаційною скаргою Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 до вирішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі № 908/1654/18.

13.09.2019 Верховним судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановлено ухвалу у справі № 908/1654/18 (дата оприлюднення ухвали в Єдиному реєстрі судових рішень - 19.09.2019), якою справу № 908/1654/18 разом із заявою Фізичної особи-підприємця Гургури Галини Валентинівни про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Банаська О.О., суддів Васьковського О.В., Пєскова В.Г., визначеній згідно з протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 26.07.2019, для розгляду зазначеної заяви.

При ухваленні відповідного рішення, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, виходила з наступного.

Відповідно до приписів частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 244 ГПК України).

Статті 302 та 303 ГПК України, якими врегульовано порядок передачі та розгляду справ об`єднаною палатою, не містять положень про повноваження об`єднаної палати вирішувати процесуальні питання після ухвалення постанови судом касаційної інстанції, зокрема ухвалювати додаткову постанову про розподіл судових витрат, понесених учасниками справи за результатами розгляду справи у суді касаційної інстанції.

Також, у вищезазначеній ухвалі міститься посилання на існування в межах Касаційного господарського суду різного підходу щодо вирішення питання про можливість зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката за відсутності відповідного клопотання іншої сторони спору.

Відповідно до статті 230 України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення, про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується із стадії, на якій його було зупинено.

Ураховуючи наведені положення законодавства та усунення обставин, що викликали зупинення провадження у цій справі, колегія суддів, керуючись приписами статті 230 ГПК України, вважає за можливе поновити провадження за касаційною скаргою Закарпатської митниці ДФС для розгляду касаційної скарги по суті.

Дослідивши касаційну скаргу та матеріали справи № 910/906/18 Касаційний господарський суд доходить висновку про необхідність передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на таке.

Предметом позову в цій справі є відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 183 226, 60 грн., заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності органу державної влади, а також стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема і щодо необґрунтованості судового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним ані зі складністю справи, ані з витраченим часом на виконання відповідних видів робіт, ані з обсягом наданих послуг.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Частиною четвертою статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною п`ятою статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з висновку, наведеного у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (Баранець О. М. - головуючий, Стратієнко Л. В., Студенець В. І.) від 24.06.2019 у справі №904/64/18, виходячи зі змісту положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (Бенедисюк І. М. - головуючий, Колос І. Б., Малашенкова Т. М.) у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічна позиції викладена у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (Ткач І. В. - головуючий, Кондратова І. Д., Стратієнко Л. В.) від 26.06.2019 у справі № 910/9241/18.

Водночас у додатковій постанові від 25.06.2019 у справі № 909/371/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (Баранець О. М. - головуючий, Вронська Г. О., Студенець В. І.) дійшов висновку, що виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 ГПК України, питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Наведене вище свідчить про існування в межах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду різного підходу стосовного можливості розгляду питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням сторони або за відсутності відповідного клопотання сторони.

Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Згідно з частиною третьою статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Аксіс та інші проти Туреччини" (Aksis and Other v. Turkey) зазначено, що очевидні суперечності у прецедентій практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики стали причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд.

Отже, за наявності різної судової практики щодо можливості розгляду питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням сторони або за відсутності відповідного клопотання сторони, а також, враховуючи, що дане питання об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вирішено при постановленні ухвали у справі № 908/1654/18, колегія судів у цій справі вважає за необхідне для формування за наведених вище обставин єдиної правозастосовчої практики справу № 910/906/18 відповідно до вимог частини другої статті 302 ГПК України передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 230, 234, 235, 302, 303, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Поновити касаційне провадження у справі № 910/906/18 за касаційною скаргою Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019.

3. Справу № 910/906/18 разом із касаційною скаргою Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 та доданими до неї документами передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос