ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 911/19/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Васильківтепломережа»

на рішення Господарського суду Київської області

від 23.04.2019 (повний текст складено 02.05.2019)

у справі № 911/19/19 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Васильківтепломережа»

про стягнення 267 186,15 грн. 3% річних, 3481297,99 грн. втрат

від інфляцій

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Васильківтепломережа» (далі - КП «Васильківтепломережа», відповідач) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 13/3528-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 в частині своєчасної оплати спожитого у 2013 році газу, відтак просило стягнути з відповідача 267 186,15 грн. 3% річних та 3 481 297,99 грн. втрат від інфляції.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» його включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, відтак його заборгованість перед позивачем за згаданим Договором має бути погашена за рахунок видатків державного бюджету в рамках процедури врегулювання заборгованості та не підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, відповідач зазначав, що звертався до позивача з листом про укладення договору про реструктуризацію, проте останній повідомив про згоду на укладення договору про реструктуризацію лише за умови надання гарантії. Водночас, відповідач посилався на Договір №107/332-в від 09.11.2017, за умовами якого сторони домовились до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості згідно Договору та засвідчили, що після виконання Договору не мають претензій один до одного щодо предмета Договору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.04.2019 у справі №911/19/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Васильківтепломережа» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 266 951,89 грн. 3% річних, 3 457 291,05 грн. втрат від інфляції, а також 55 863,64 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, КП «Васильківтепломережа» оскаржило його в апеляційному порядку та просило скасувати його в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. За твердженнями апелянта, висновки суду першої інстанції про те, що 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню, оскільки відповідачем після отримання листа № 26-8091/1.8-17 від 09.11.2017 не вчинялось жодних юридично-значимих дій для спонукання позивача до укладення договору про реструктуризацію заборгованості або ж, у випадку ухилення позивача від підписання договору, шляхом подання відповідного позову до суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт зазначав, що ним не вчинялось будь-яких подальших дій з врегулювання заборгованості, адже врегулювання цієї заборгованості відбулося в рамках Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» у перший етап шляхом переведення централізованих взаєморозрахунків за рахунок видатків з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах. З огляду нанаведене, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними та необґрунтованими, а висновки суду щодо часткового їх задоволення помилковими тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 24.09.2019 з`явилися представники сторін, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати в повному обсязі.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 28.12.2012 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (позивач, продавець за договором) та КП «Васильківтепломережа» (відповідач, покупець за договором) укладено Договір № 13/3528-БО-17 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю в 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України, підприємствами які не підпадають під дію ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, який продається за Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

В силу положень п. 2.1 Договору продавець передав за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ в обсязі до 4 322 тис.куб.м.

За змістом п. 3.1 Договору продавець передав покупцю газ в пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою остаточних розрахунків між сторонами.

Положеннями п. 5.1, 5.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання Договору становить 3 509, 00 грн. без ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім цього: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 17%.

За умовами п. 5.3 Договору у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов`язковими для сторін за Договором з моменту введення їх в дію.

Загальна вартість Договору на дату його укладення відповідно до п. 5.5 Договору становить 16 790 033, 56 грн., крім цього ПДВ 3 358 006, 71 грн., разом з ПДВ 20 148 040, 28 грн.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору).

Договір згідно розділу 11 набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2013, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому між сторонами було підписано Додаткові угоди № № 1-2 до Договору, якими вносились зміни до п. 5.2, зокрема, щодо ціни за 1000 куб.м природного газу, а також до п. 5.5, зокрема, щодо загальної вартості природного газу, яка за Договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором поставки в силу приписів ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов укладеного Договору позивач передав покупцю природного газу на загальну суму 12 640 386,02 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період січень квітень 2013 року та жовтень грудень 2013, копії яких наявні в матеріалах справи. Факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором також підтверджується відсутністю зауважень та/або заперечень відповідача щодо строків та якості тощо, з огляду на що у відповідача виник обов`язок оплатити вартість прийнятого природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оскільки відповідач за спожитий в 2013 році газ розраховувався несвоєчасно та з порушенням встановлених Договором строків, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором. Рішенням Господарського суду Київської області від 11.11.2014 у справі № 911/4090/14 позов задоволено. Стягнуто з КП «Васильківтепломережа» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 7 338 098,94 грн. боргу, 920 161,99 грн. пені, 1 490 512,11 грн. інфляційних втрат, 443 291,83 грн. 3% річних.

Одночасно судом встановлено, що 14.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Васильківської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства, будівництва та благоустрою, відповідачем, позивачем укладено Договір № 787/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету. Договором врегульовано процес погашення заборгованості за Договором № 13/3528-БО-17 від 28.12.2012 в сумі 4 575 374,28 грн.

18.12.2015 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Васильківської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства, будівництва та благоустрою, відповідачем, позивачем, ПАТ «Укргазвидобування» укладено Договір № 544/375-в, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету. Договором врегульовано процес погашення заборгованості за Договором № 13/3528-БО-17 від 28.12.2012 в сумі 346 537,50 грн.

18.12.2015 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Васильківської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства, будівництва та благоустрою, відповідачем, позивачем, ПАТ «Укргазвидобування» укладено Договір № 515/375-в, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету. Договором врегульовано процес погашення заборгованості за Договором № 13/3528-БО-17 від 28.12.2012 в сумі 2 641 810,77 грн.

09.11.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Васильківської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства, будівництва та благоустрою, відповідачем, позивачем, ПАТ «Укргазвидобування» укладено договір № 107/332-в, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» і Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету. Договором, зокрема, врегульовано процес погашення заборгованості за 2013 рік за Договором № 13/3528-БО-17 від 28.12.2012 у сумі 917 297,56 грн.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач заборгованість за Договором за спожитий в 2013 році газ сплачував несвоєчасно, повністю розрахувався (за рахунок субвенцій з бюджету та власних коштів) лише в 2017 році, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду про стягнення з нього 267 186,15 грн. 3% річних та 3 481 297,99 грн. інфляційних втрат, нарахованих за періоди, які не охоплено рішенням Господарського суду Київської області від 11.11.2014 у справі № 911/4090/14.

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вище згадувалось, заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» його включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, отже його заборгованість перед позивачем за Договором має бути погашена за рахунок видатків державного бюджету в рамках процедури врегулювання заборгованості та не підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, відповідач зазначав, що звертався до позивача з приводу укладення договору про реструктуризацію, проте останній повідомив про згоду на укладення договору про реструктуризацію лише за умови надання гарантії. Водночас, відповідач посилався на Договір № 107/332-в від 09.11.2017, за умовами якого сторони домовились не вчиняти взаєморозрахунків до проведення дій з погашення заборгованості за Договором та засвідчили, що після виконання Договору не мають претензій один до одного щодо предмета Договору.

Процедура врегулювання заборгованості на підставі п. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016, це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Преамбулою Закону України № 1730-VIII встановлено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Учасниками процедури врегулювання заборгованості, які визначено ст.1 згаданого Закону, є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптові постачальники електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 1 цього Закону заборгованість, яка підлягає врегулюванню за цим Законом, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 168 від 10.07.2017 відповідача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

За змістом ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема, кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів. Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, яка не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

За змістом ч.ч. 4, 7, 8 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету). Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України. Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Укладення господарського договору згідно ч. 2 ст. 179 ГК України є обов`язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів - господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Вищезазначений Закон є спеціальним законом, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Цим законом прямо передбачено обов`язок позивача - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/397/18.

Положеннями ч. 2 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» встановлено, що реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що теплопостачальні та теплогенеруючі організації з метою участі в процедурі реструктуризації мають узгодити розмір кредиторської заборгованості із відповідним органом, бути включені до Реєстру та укласти договір про реструктуризацію заборгованості з продавцем природного газу - ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Отже, укладення договору про реструктуризацію є обов`язковим для зазначених суб`єктів та саме на підставі такого договору здійснюється реструктуризація заборгованості.

Як вище згадувалось, відповідач зазначав, що звертався до позивача з пропозицією укласти договір про реструктуризацію, проте останній листом № 26-8091/1.8-17 від 09.11.2017 повідомив про згоду на укладення договору про реструктуризацію лише за умови надання гарантії.

За приписами ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Судом встановлено, що відповідач після отримання листа № 26-8091/1.8-17 від 09.11.2017 не вчиняв жодних юридично-значимих дій для спонукання позивача до укладення договору про реструктуризацію заборгованості або ж, у випадку ухилення позивача від підписання договору, шляхом подання відповідного позову до суду, відтак заперечення відповідача (апелянта) про те, що в зв`язку з участю відповідача в процедурі реструктуризації суми заборгованості, остання не можу бути стягнута з відповідача, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані.

Водночас, суд першої інстанції правомірно врахував твердження відповідача, що, зокрема, на заборгованість, яка була погашена відповідно до Договору № 107/332-в від 09.11.2017 про організацію взаєморозрахунків, 3% річних та інфляційні втрат не нараховуються, що передбачено умовами Договору та вимогами чинного законодавства.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків, судом встановлено, що 3% річних та інфляційні втрати позивачем нараховано виключно на ті суми заборгованості, які не були предметом Договорів про організацію взаєморозрахунків та сплачувались за рахунок субвенцій з державного бюджету, а, навпаки, сплачувались за власні кошти відповідача.

За приписами ч. 3 ст. 7 Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Водночас, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% ірних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за спожитий в квітні 2013 року газ, суд встановив, що позивач частково здійснив нарахування на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», отже нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч. 3 ст. 7 Закону, підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за розрахунками суду, здійсненими на суму заборгованості за спожитий у квітні 2013 року газ за зазначений позивачем період, виходячи із суми заборгованості, яка не була погашена до набрання чинності Законом в сумі 139 090,35 грн., сума 3% річних та втрат від інфляції за цими зобов`язаннями складає 5 395,94 грн. та 209 014,49 грн. відповідно.

В решті розрахунок позивача є арифметично вірним та складеним відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача 266 951,89 грн. 3% річних та 3 457 291,05 грн. інфляційних втрат, відповідно в решті позову слід відмовити.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Васильківтепломережа» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2019 у справі № 911/19/19 без змін.

Матеріали справи № 911/19/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.10.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук