ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Справа № 902/295/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької обласної Ради на окрему ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2019 року (суддя Нешик О.С.) по справі № 902/295/19

час та місце ухвалення: 26 липня 2019 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; оголошення про винесення окремої ухвали о 11:02 год; повний текст ухвали складено 26 липня 2019 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пожежне спостереження - Вінниця"

до Ладижинського дитячого будинку-інтернат

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

Приватне підприємство "Юлком-Сервіс"

про скасування рішень

за участю представників сторін:

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - не з`явився;

від Третьої особи - не з`явився;

від Апелянта - Сенів А.М..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пожежне спостереження-Вінниця" (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Ладижинського дитячого будинку-інтернату (надалі Відповідач) про скасування рішення, оформленого протоколом №114 від 29 березня 2019 року тендерного комітету Відповідача про відхилення тендерної пропозиції учасника торгів №UA-2019-03-05-002405-а Позивача та скасування рішення, оформленого протоколом №120 від 29 березня 2019 року тендерного комітету Відповідача про визнання переможцем торгів №UA-2019-03-05-002405-а на закупівлю послуг ПП "Юлком-Сервіс".

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 15 квітня 2019 року було залучено до участі у розгляді справи Приватне підприємство «Юлком-Сервіс» (надалі - Третя особа) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2019 року позов задоволено. Скасовано рішення, оформлене протоколом №114 від 29 березня 2019 року тендерного комітету Відповідача про відхилення тендерної пропозиції учасника торгів №UA-2019-03-05-002405-а Позивача та скасовано рішення, оформлене протоколом №120 від 29 березня 2019 року тендерного комітету Відповідача про визнання переможцем торгів №UA-2019-03-05-002405-а на закупівлю послуг Третю особу.

Водночас, Господарським судом Вінницької області 26 липня 2019 року було винесено окрему ухвалу.

Вказана ухвала обґрунтована тим, процедура закупівлі згідно оголошення №UA-2019-03-05-002405-а проведена Відповідачем з порушенням таких принципів здійснення публічних закупівель як: максимальна економія та ефективність; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій. Як вказав суд першої інстанції у результаті таких дій під час проведення процедури закупівлі Відповідачем визнано переможцем учасника з найбільшою ціновою пропозицією. Вказане на переконання місцевого господарського суду свідчить про низький рівень стану бюджетно-фінансової дисципліни у Відповідача. Зазначені обставини, які були встановлені місцевим господарським судом під час розгляду справи №902/295/19, й стали підставами для постановлення окремої ухвали щодо порушення законодавства та недоліків у діяльності Відповідача. Місцевим господарським судом було зазначено, що враховуючи, що відповідно до статуту Відповідача, останній є об`єктом права спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Вінницької області, управління яким здійснює Вінницька обласна Рада, то дану окрему ухвалу було надіслано на адресу Вінницької обласної Ради для належного реагування на факти виявлених порушень та вжиття заходів для недопущення в подальшому порушень Відповідачем вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при здійсненні процедури закупівлі товарів та послуг, а також щодо підвищення стану бюджетно-фінансової дисципліни останнього.

Не погоджуючись з прийнятою окремою ухвалою стосовно дій тендерного комітету Відповідача, Вінницька обласна Рада (надалі - Апелянт) звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2019 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що питання сфери бюджетно-фінансової дисципліни згідно Статуту Відповідача не віднесені до компетенції Апелянта,котрий не наділений повноваженнями усувати недоліки чи порушення, виявляти їх причини або запобігати їх повторенню.

Апелянт також зазначив, що він звернувся звернулася з приводу можливих порушень законодавства Відповідачем під час закупівлі послуг із встановленням системи пожежної безпеки, листом від 12 червня 2019 року до Управління захисту економіки у Вінницькій області, який було скеровано до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області.

Як зазначає Апелянт, Держаудитслужбою у Вінницькій області було проведено моніторинг закупівлі та зроблено відповідний висновок, за результатами котрого не було виявлено порушень під час проведення Відповідачем тендеру щодо закупівлі послуг із встановленням пожежної сигналізації.

Окрім того, Апелянт зауважив, що Господарський суд Вінницької області в оскаржуваній окремій ухвалі не навів посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права на підставі яких визначено права та обов`язки Апелянта та його повноваження щодо реагування на факти виявлених порушень, виявлення причин порушень законодавства та усунення виявлених судом недоліків, підвищення стану бюджетно-фінансової дисципліни, про що зазначається в окремій ухвалі.

Також Апелянт зазначив, що пунктами 7.3 та 7.4 Статуту Відповідача зазначено, що контроль за фінансово-господарською діяльністю Відповідача та право ініціювати проведення комплексної перевірки роботи і ревізії фінансово-господарської діяльності Відповідача має галузевий структурний підрозділ обласної державної адміністрації, як розпорядник коштів для Відповідача за бюджетними призначеннями.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначив, що у відповідності до рішення 10 сесії Апелянта 21 скликання від 30 жовтня 2001 року «Про перелік об`єктів комунальної власності обласної Ради народних депутатів, що передаються в управління обласної державної адміністрації та розмежування майнових інтересів між суб`єктами власності» з наступними змінами, Відповідач є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області управління яким здійснює Апелянт, передано в управління обласної державної адміністрації.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 2 вересня 2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі № 902/295/19 за апеляційною скаргою Апелянта. Запропоновано Позивачу та Відповідачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 вересня 2019 року було призначено справу № 902/295/19 до розгляду на 2 жовтня 2019 року об 14:30 год..

Позивач та Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу Позивача, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання від 2 жовтня 2019 року представники Позивача та Відповідача не з`явилися.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 6 березня 2019 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників Позивача та Відповідача, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Апелянта слід задоволити, а оскаржувану окрему ухвалу скасувати, виходячи з останнього.

Предметом спору у цій справі є вимоги Позивача про визнання недійсними актів про визначення переможця у відкритих торгах.

При розгляді цієї справи судом першої інстанції встановлено законність та обгрунтованість позовних вимог Позивача як учасника відкритих торгів щодо закупівлі послуг зі встановлення системи пожежної сигналізації та, відповідно, порушення Відповідачем процедури закупівлі, а саме таких основних її принципів як: максимальна економія та ефективність; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій. Вказане, як зазначено в рішенні суду, свідчить про низький рівень стану бюджетно-фінансової дисципліни у Відповідача, з огляду на що, рішенням Господарського суду Вінницької області позов задоволено повністю.

Крім того, 26 липня 2019 року Господарським судом Вінницької області було надіслано на адресу Апелянта окрему ухвалу щодо виявлених порушень законодавства та недоліків у діяльності Відповідача.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що:

· після відхилення тендерних пропозицій вказаних учасників, Відповідачем було прийнято рішення про визнання переможцем закупівлі наступного учасника - Третю особу з тендерною пропозицією у сумі 1 139 537 грн 21 коп (яка була найвищою серед запропонованих) та повідомлено останнього про намір укласти договір;

· на виконання умов тендерної документації Позивач подав ряд довідок, зміст яких відповідав запитуваній замовником інформації стосовно дотримання у своїй діяльності санкційного законодавства, а також інформації про службових (посадових) осіб учасника, яких уповноважено представляти його інтереси під час проведення процедури закупівлі;

· факт встановлення місцевим господарським судом пр розгляді справи того, що процедура закупівлі згідно оголошення №UA-2019-03-05-002405-а проведена Відповідачем з порушенням таких принципів здійснення публічних закупівель як: максимальна економія та ефективність, недискримінація учасників, об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій, у результаті таких дій під час проведення процедури закупівлі Відповідачем визнано переможцем учасника з найбільшою ціновою пропозицією;

Відтак, враховуючи, що відповідно до статуту Відповідача, останній є об`єктом права спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Вінницької області, управління яким здійснює Апелянт, суд першої інстанції вирішив надіслати дану окрему ухвалу на адресу Апелянта.

Усе вищезазначене на переконання місцевого господарського суду свідчить про низький рівень стану бюджетно-фінансової дисципліни у Відповідача та зазначені обставини, які встановлені судом під час розгляду справи №902/295/19, суд першої інстанції вважав достатніми підставами для постановлення окремої ухвали щодо порушення законодавства та недоліків у діяльності Відповідача, та направлення її Апелянту.

Водночас, із системного аналізу діючих норм законодавства України, котре регулює порядок, підстави винесення окремої ухвали вбачається наступне.

Окрема ухвала - це засіб реагування господарського суду на виявлені під час судового розгляду порушення законності або суттєвих недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, їх працівників чи посадових осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 246 Господарського процесуального кодексу України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.

Згідно із частиною 7 статті 246 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

При цьому колегія суддів констатує, що в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим. Вказівки, що містяться в окремій ухвалі, повинні бути максимально конкретними і реальними для виконання.

Отже, для усунення недоліків та виконання вимог суду вказівки мають бути максимально конкретними і реальними для їх усунення, оскільки за ухилення від їх виконання передбачена відповідальність.

Колегія суддів розглянувши доводи апеляційної скарги на предмет відсутності у Апелянта повноважень щодо здійснення контролю за сферою бюджетно-фінансової дисципліни Відповідача та заперечення щодо вірного скерування даної ухвали для виконання, зауважує наступне.

Як суд першої інстанції так і Апелянт у своїй апеляційній скарзі покликається, як на основу своїй заперечень та зауважень, на положення Статуту Відповідача.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи самого ж Статуту, колегія суддів здійснила його пошук на офіційному сайті Апелянта (яка є органом місцевого самоврядування), та встановила, що це є інформації з публічним доступом. З огляду на що суд апеляційної інстанції зміг здійснити дослідження його положень щодо правильності скерування для виконання оспорюваної окремої ухвали.

При цьому, в судовому засіданні від 2 жовтня 2019 року представник Апелянта підтвердив та не заперечив, що саме Позивач є засновником Відповідача, відтак зважаючи на те, що дані обставини є загальновідомими (в силу їх публічного характеру) та не заперечуються сторонами (а навпаки підтверджуються Апелянтом), в силу дії частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, вони не потребують доказування та встановлення.

Колегія суддів дослідивши положення Статуту Відповідача, зауважує, що пунктом 1.3 Статуту Відповідача визначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» та рішення 10 сесії Апелянта 21 скликання від 30 жовтня 1992 року «Про перелік об`єктів комунальної власності обласної Рада народних депутатів, що передаються в управління обласної державної адміністрації та розмежування майнових інтересів між суб`єктами власності» Відповідач віднесений до об`єктів комунальної власності обласної Ради народних депутатів; Відповідач є об`єктом права спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Вінницької області, управління яким здійснює Апелянт.

В свою чергу пунктом 4.7 Статуту визначено, що джерелами формування майна Відповідача є: - грошові та матеріальні внески Апелянта; бюджетні асигнування; благодійні внески та пожертвування підприємств, організацій, громадян; надходження від оренди майна; кошти від надання платних послуг, надання яких передбачено чинним законодавством; інші надходження, незаборонені чинним законодавством України.

При цьому пунктом 5.9 статуту Відповідача визначено, що організаційно-методичне керівництво, державний контроль та нагляд за фаховою діяльністю Інтернату здійснює Галузевий структурний підрозділ обласної державної адміністрації.

Пунктами 6.2-6.3 Статуту визначено, що: Відповідач фінансується за рахунок коштів обласного бюджету і є неприбутковою установою; Відповідач здійснює господарську діяльність у межах бюджетних асигнувань і на основі оперативного управління майном відповідно до єдиного кошторису доходів та видатків, штатного розпису, які затверджуються відповідно до чинного законодавства.

В свою чергу пунктами 7.2-7.3 Статуту Відповідача визначено, що: Апелянт має право ініціювати проведення відповідними органами комплексної ревізії у сфері фінансово-господарської діяльності Відповідача; Галузевий структурний підрозділ обласної державної адміністрації, як розпорядник коштів для Відповідача за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети має право ініціювати проведення комплексної перевірки роботи і ревізії фінансово-господарської діяльності Інтернату; контроль за фінансово-господарською діяльністю Відповідача здійснюється відповідними установами та організаціями згідно з чинним законодавством України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що статтею 7 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що державне регулювання та контроль у сфері закупівель здійснює Уповноважений орган та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України; органи, уповноважені на здійснення контролю у сфері закупівель, не мають права втручатися у проведення процедур закупівель.

При цьому статтею 7-1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що: моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю); моніторинг закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його виконання.

Відповідно до пункту 34 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі», уповноважений орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Цей Закон установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Між тим, Кодекс України про адміністративні правопорушення містить статтю164-14, котрою визначено, що дана стаття визначає правопорушення у галузі господарських закупівель, зокрема за державні кошти. Об`єктом правопорушень передбачених даною статтею є суспільні відносини в сфері закупівлі товарів, робіт та послуг, зокрема за державні кошти. Зазначені відносини регулюються Законом України «Про публічні закупівлі». Об`єктивна сторона правопорушень, передбачених даною статтею, полягає у порушенні законодавства про здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг. Суб`єктами правопорушення можуть бути лише посадові особи (спеціальний суб`єкт). Підставою для застосування даної статті є адміністративні протоколи, складені відповідним суб`єктом, за наслідками перевірок (моніторингу) щодо дотримання чинного законодавства при проведенні публічних закупівель за державні кошти.

Відтак, вбачається, що реагувати на відповідні порушення у сфері здійснення публічних закупівель, зокрема за державні кошти, мають саме спеціальні уповноважені на те посадові особи органів державного фінансового контролю, а саме органи Держаудитслужби, котрі й уповноважені проводити спеціальні перевірки, як у вигляді моніторингу так і просто перевірки посадових осіб тендерного комітету. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в силу дії Закону України «Про публічні закупівлі» суб`єкти тендерного комітету є спеціальними посадовими особами (спеціальний суб`єкт) втручатися в діяльність котрого заборонено Законом в тому числі й органу уповноваженому здійснювати фінансовий контроль за діяльністю такого комітету.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим ототожнення судом першої інстанції повноважень органу, котрий здійснює управління майном (Апелянта) з повноваженнями спеціалізованого на те органу, котрий здійснює контроль в сфері здійснення публічних закупівель за державні кошти, та має відповідні засоби реагування та впливу в разі виявлення таких порушень.

Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою і те, що особи тендерного комітету є спеціальними суб`єктами-посадовими особами. Відтак Апелянт, котрий є засновником Відповідача та Органом який управляє його майном, не має будь яких засобів та способів, щодо контролю чи кординування діяльності як самого замовника (Відповідача) при оголошенні конкурсу так і членів тендерного комітету (котрі є працівниками Відповідача) при здійсненні ними діяльності пов`язаної з публічними закупівлями.

При цьому, апеляційний господарський суд констатує, що в силу дії Порядку оформлення Держаудитслужбою та її міжрегіональними територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення від 1 грудня 2016 року № 168, протоколи від імені органів державного фінансового контролю за встановленою формою мають паво складати уповноважені на те посадові особи органів державного фінансового контролю.

Зазначене ще раз доводить, що в даній сфері (а саме здійснення публічних закупівель за державні кошти) виявляти порушення та вживати заходи для недопущення в майбутньому порушень Закону України «Про публічні закупівлі» належить до повноважень спеціально визначених посадових осіб органів державного фінансового контролю, а не до повноважень органів місцевого самоврядування (в даному випадку апелянта).

Що ж стосується бюджетно-фінансової дисципліни Відповідача, то в силу дії вищезазначених пунктів Статуту Відповідача, з огляду на те, що галузевий структурний підрозділ обласної державної адміністрації є розпорядник коштів для Відповідача за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети, Апелянт не має будь-якого впливу на підвищення стану бюджетно-фінансової дисципліни Відповідача.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до рішення 23 сесії Апелянта 3 скликання від 12 жовтня 2001 року № 483, Відповідача було передано в управління обласної державної адміністрації.

Відтак, при винесення окремої ухвали місцевим господарським судом не було досліджено як положення Статуту Відповідача щодо розділення повноважень з приводу управління його майном, надходження бюджетних коштів та управління його діяльністю в цілому так і вимоги спеціального законодавства (Закону України «Про публічні закупівлі»), котрі й регулюються діяльність посадових осіб тендерного комітету.

Резюмуючи усе вищевстановлене колегія суддів констатує, що Апелянт в силу своїй повноважень та правового статусу, визначеного Законом України «Про місцеве самоврядування», не є тим спеціальним суб`єктом, котрий наділений нормами процесуального та матеріального права реагувати на факти виявлених порушень та вживати заходи недопущення порушень вимог Закону України «Про публічні закупівлі», так як і не є органом, котрий має здійснювати контроль за підвищенням стану бюджетно-фінансової дисципліни Відповідача.

Поряд з тим, суд констатує, що Апелянтом до матеріалів справи було долучено його звернення до Начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 12 червня 2019 року щодо здійснення перевірки, в порядку визначеному чинним законодавством, щодо наявності можливих фактів корупційного законодавства, можливих фактів корупційного правопорушення (том 2, а.с. 83).

Дане звернення було направлене в управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, за результатами котрого було проведено моніторинг правомірності проведення конкурсу на закупівлі послуг встановлення системи пожежної сигналізації, інформація щодо проведення якого була розміщена на сайті Публічних закупівель «Прозоро».

З даної інформації вбачається, що дата початку моніторингу 15 липня 2019 року, а дата публікації висновку 29 липня 2019 року (дата рішення та окремої ухвали по даній справі 26 липня 2019 року).

Водночас, колегія суддів не приймає дану інформацію до уваги, з огляду на те, що проведений моніторингу порядку здійснення закупівлі послуг для Відповідача стосується порядку проведення конкурсу та публічних закупівель, а не органу, який має реагувати та усувати порушення встановленні при проведенні публічних закупівель, та й в цілому бюджетно-фінансової дисципліни.

Разом з тим, колегія суддів дослідивши оскаржувану ухвалу вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала не містить посилання на особу порушника, не містить посилання на конкретні норми закону чи іншого нормативно-правового акта, як і не містить реальних вказівок щодо заходів, яких має вжити Апелянт на її виконання.

Колегія суддів вважає, що при постановленні окремої ухвали судом першої інстанції мало місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а відтак, окрема ухвала Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2018 року в справі № 902/295/19 підлягає скасуванню.

З огляду на все вищевказане, апеляційний господарський суд задовільняє апеляційну скаргу Апелянта, та скасовує окрему ухвалу, винесену Господарським судом вінницької області 26 липня 2019 року.

Керуючись статтями 246, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вінницької обласної Ради на окрему ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2019 року по справі № 902/295/19 - задоволити.

2. Окрему ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2019 року по справі № 902/295/19 - скасувати.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Матеріали оскарження окремої ухвали по справі № 902/295/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 3 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.