ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа№ 910/5624/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Іоннікової І.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", с. Софіївська Борщагівка, Київська обл.

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019

у справі №910/5624/19 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", Софіївська Борщагівка, Київська обл.

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд", м. Київ

про здійснення страхового відшкодування 20 055,02грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У травні 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (далі - ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (далі - ПАТ "Страхова компанія "Скайд", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20 055,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU №5574 від 15.07.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Chevrolet", державний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована ПАТ "Страхова компанія "Скайд", позивач просить суд стягнути з останнього 20 055,02 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 у даній справі у позові відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 512, 514, 993 Цивільного кодексу України, ст..27 Закону України "Про страхування", пп. 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та встановлення відсутності обставин звернення позивача в межах річного строку до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в судовому порядку, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 у справі №910/5624/19 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, зокрема, скаржник зазначає, що, отримавши право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування, не зобов`язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяння збитків, або особи, у якої застраховано її цивільно-правову з вимогою виплатити матеріальне відшкодування, а може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду в межах трирічного строку позовної давності. Судом першої інстанції, на думку скаржника, надано неправильне тлумачення положень ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є підставою для скасування судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/5624/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(доповідач у справі), суддів Коробенка Г.П. та Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відмовлено ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення суду першої інстанції від 27.06.2019 у справі №910/5624/19, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

15 липня 2015 року за Договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU №5574 (далі - Договір страхування) ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (страховик) було застраховано автомобіль марки "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1 , страхувальником за яким є ОСОБА_1 , вигодонабувачем - ПАТ КБ "Приватбанк".

14 червня 2016 року укладено Додатковий договір №1 до договору страхування, відповідно до якого сторони за взаємною згодою домовились змінити реєстраційний номер транспортного засобу "Volkswagen" з НОМЕР_1 на НОМЕР_3.

З довідки №93912393 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 16.06.2016 у м. Києві по вул. Боженка мала місце дорожньо-транспортна пригода, зіткнення за участю автомобіля "Chevrolet", державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , під його керуванням.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) було пошкоджено застрахований в ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" автомобіль марки "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2016 у справі №752/9653/16-п (провадження №3/752/4497/16) водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом "Chevrolet", державний номер НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

15 вересня 2016 року внаслідок пошкодження у ДТП застрахованого транспортного засобу "Volkswagen", державний номер НОМЕР_3 , страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування вх. №15/04/9.01/1427.16.

Відповідно до рахунку-фактури №Пе113/03/16 від 13.09.2016, виставленого СПД ФО ОСОБА_5 , акту виконаних робіт №ВДИСА-014845 від 19.07.2016, вартість ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний номер НОМЕР_3 , склала 20 055,02 грн.

Позивачем було визнано вищевказане ДТП страховим випадком та сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 20 055,02 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у відповідності до ст. 25 Закону України "Про страхування" на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 15.09.2016 та страхового акту № КР-011496 від 26.09.2016. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №2374 від 29.09.2016 та відомістю підтверджених переказів АТ "Укрсоцбанк" від 30.09.2016.

Отже, після виплати страхового відшкодування у ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" виникло право вимоги до винної у скоєнні ДТП особи про відшкодування завданої шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ "Страхова компанія "Скайд" (відповідач) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6283181(далі-поліс), яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в розмірі 0,00 грн.

Таким чином, як вважає позивач, з моменту виплати страхового відшкодування у нього виникло право вимоги до ПАТ "Страхова компанія "Скайд" по відшкодуванню спричиненого збитку з урахуванням законодавчо встановлених меж відповідальності страховика на суму 20 055,02 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з заявою про страхове відшкодування вих. № 15/04/8.04/309-16 від 08.11.2016, у якій просив останнього здійснити виплату страхового відшкодування в добровільному порядку. Дана заява направлялась на адресу ПАТ "Страхова компанія "Скайд" (Київська обл., Вишгородський район, село Старі Петрівці, вул. Дніпровська, буд. 4-А, офіс 3), яка станом на 08.11.2016 була зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить відповідний Витяг від 27.06.2019, зроблений за запитом суду першої інстанції. Проте, з наданої позивачем до матеріалів справи копії конверту вбачається, що вищевказана заява була повернута відділенням поштового зв`язку 15.11.2016 без вручення адресату.

Причиною виникнення даного спору є невідшкодування відповідачем сплаченої позивачем потерпілій особі суми витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, у розмірі 20 055,02 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, у відповідності до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 355 Господарського кодексу України (далі - ГК України) об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За змістом ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким нормативно-правовим актом, зокрема, є Закон України "Про страхування", відповідно до положень ст. 27 якого до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказана норма закону кореспондується з приписами ст. 993 ЦК України.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст. 25 Закону України "Про страхування" на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 15.09.2016 та страхового акту № КР-011496 від 26.09.2016.

Отже, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, до нового кредитора, як вірно зауважив суд першої інстанції, в порядку приписів ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від звернення суб`єкта із заявою до страховика за договором (полісом) про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Закріплене в пп. 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Позивачем, в якості доказів звернення до відповідача із заявою про страхове відшкодування, до матеріалів справи було надано заяву за вих. №15/04/8.04/309-16 від 08.11.2016 з доказами надіслання її відповідачу на адресу ПАТ "Страхова компанія "Скайд" (Київська обл., Вишгородський район, село Старі Петрівці, вул. Дніпровська, буд. 4-А, офіс 3). При цьому місцевим господарським судом встановлено, що вказана адреса відповідача відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день надіслання заяви.

Суд першої інстанції правомірно визнав дану заяву належним та допустимим в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України доказом звернення позивача до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування в розмірі 20 055, 02 грн., вважаючи, що саме цією заявою перервано річний строк, встановлений пп. 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що положеннями пп. 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено річний строк для звернення позивача до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в судовому порядку і на момент звернення ТОВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" з позовом до суду, встановлений положеннями ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк для такого звернення, сплив.

Підпунктом 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на зміст п.37.2 ст.37 цього Закону така заява подається до страховика і останній має прийняти рішення про відмову у здійсненні страхової виплати, яке повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Отже, положеннями вказаної норми визначено річний строк для обов`язкового подання позивачем заяви до страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП (відповідача), для виплати страхового відшкодування, а не для звернення до суду. Вказаний строк не є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність) в розумінні приписів ст.256 ЦК України.

Як підтверджується матеріалами справи, дорожньо-транспортна пригода мала місце 16.06.2016, страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування 15.09.2016, позивачем 29.09.2016 сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 20 055,02 грн., із заявою про страхове відшкодування вказаної суми позивач звернувся до відповідача 08.11.2016.

Таким чином, позивачем подано заяву відповідачу про страхове відшкодування до спливу річного строку, встановленого пп. 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що виключає наявність підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування за вказаною нормою.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд без достатніх правових підстав відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Під час розгляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду визнає апеляційну скаргу ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" обґрунтованою в частині аргументів, досліджених у даній постанові .

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності до ч.1 ст.277 ГПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 у справі №910/5624/19 з підстав, викладених в ній, підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову ТзДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" в повному обсязі.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" у справі №910/5624/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 у справі №910/5624/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" задовольнити повністю.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (03039, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, 14, корпус 1, оф. 3Б, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (08131, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. В.Кільцева, 56, ) 20 055 (двадцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн 02 коп. страхового відшкодування та 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (03039, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, 14, корпус 1, оф. 3Б, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (08131, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. В.Кільцева, 56, ) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/5624/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

І.А. Іоннікова