ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/3200/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуюча, Банаська О.О., Васьковського О.В.

за участі секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТСЕРВІСКОМПАНІ"

боржник - Публічне акціонерне товариство "Туристично-Виробнича фірма "Чорне Море",

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк"

представники - адвокат Алюніна О.О. (довіреність від 08.04.2019), адвокат Крячковська І.М. (довіреність від 01.02.2019)

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Імексбанк",

представник - адвокат Митюк С.П. (довіреність №230318/2 від 23.03.18)

кредитор - Національний банк України

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Ринок Малиновський"

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Спецавтоматика"

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Розвиток"

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельне агентство "Промбуд"

кредитор - Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Примор'є"

кредитор - Головне управління ДФС в Одеській області

розпорядник майна - арбітражний керуючий Каленіченко Сергій Григорович

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Савельєвої Анни Миколаївни

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

від 03.07.2019

у складі колегії суддів: Богатир К.В. (головуючий), Аленін О.Ю., Лавриненко Л.В.

та ухвалу Господарського суду Одеської області (про розгляд кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК")

від 11.03.2019

у складі судді Грабован Л.І.

у справі № 916/3200/17

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТСЕРВІСКОМПАНІ"

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Туристично-Виробнича фірма "Чорне Море "

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. Ухвалою Верховного Суду від 12.08.2019 у складі колегії суддів: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г. відкрито касаційне провадження у справі №916/3200/17 Господарського суду Одеської області за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Савельєвої Анни Миколаївни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 (про розгляд кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК") та призначено її розгляд на 12.09.2019 о 10:15.

2. У зв'язку з відпусткою судді Банаська О.О. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3200/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Васьковський О.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.08.2019; ухвалою Суду від 30.08.2019 зазначеною колегією суддів справу №916/3200/17 прийнято до провадження та вирішено її розглянути в судовому засіданні, призначеному ухвалою Суду від 12.08.2019 на 12.09.2019 о 10:15.

3. В судовому засіданні 12.09.2019 суддею Верховного Суду Пєсковим В.Г. подано заяву про самовідвід у розгляді справи №916/3200/17 в порядку статті 35 ГПК України, а ухвалою Верховного Суду від 12.09.2019 заяву судді Пєскова В.Г. від 12.09.2019 про самовідвід у розгляді справи №916/3200/17 за касаційною скаргою ПАТ "ІМЕКСБАНК" в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Савельєвої Анни Миколаївни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 (про розгляд кредиторських вимог ПАТ "ІМЕКСБАНК") задоволено; справу №916/3200/17 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії суддів для розгляду касаційної скарги; відкладено розгляд справи на 19.09.2019 о 16:30.

4. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Савельєвої Анни Миколаївни у справі №916/3200/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Банасько О.О., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.09.2019, а ухвалою від 18.09.2019 Верховний Суд прийняв справу №916/3200/17 до провадження, ухвалив розглянути зазначену касаційну скаргу у судовому засіданні, яке призначено ухвалою Верховного Суду від 12.09.2019 на 19.09.2019 о 16:30.

5. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте ним рішення

6. Ухвалою підготовчого засідання суду від 07.02.2018, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 та Постановою Верховного Суду від 04.09.2018, відкрито провадження у справі №916/3200/17 за заявою кредитора ТОВ "ІНВЕСТСЕРВІСКОМПАНІ" про визнання банкрутом ПАТ "ТВФ "Чорне Море"; визнано вимоги ТОВ "ІНВЕСТСЕРВІСКОМПАНІ" до ПАТ "ТВФ "Чорне Море" на суму 1 624 000 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника ПАТ "ТВФ "Чорне Море"; розпорядником майна боржника ПАТ "ТВФ "Чорне Море" призначено арбітражного керуючого Каленіченка С.Г.

7. 07.03.2018 від ПАТ "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" (далі - АТ "Імексбанк") надійшла заява за вих. №425 від 06.03.2018 про визнання грошових вимог до АТ "ТВФ "Чорне Море" на суму 2 435 798 691, 07 грн., з яких 1 818 471 156, 57 грн. - забезпечені вимоги, 617 324 010, 50 грн. - четверта черга, 3 524 грн. - судовий збір.

7.1. Ухвалою від 11.03.2019 Господарський суд Одеської області частково визнав грошові вимоги ПАТ "Імексбанк" до ПАТ "ТВФ "Чорне Море" () на суму 290 056 770, 19 грн., як вимоги забезпечені заставою майна боржника із внесенням до реєстру вимог кредиторів окремо, визнав грошові вимоги ПАТ "Імексбанк" до ПАТ "ТВФ "Чорне Море" () на суму 196 364, 20 грн. такими, що не є конкурсними та погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; відхилив грошові вимоги ПАТ "Імексбанк" до ПАТ "ТВФ "Чорне Море" () на суму 2 145 542 032, 68 грн.

7.2. Місцевий суд встановив, що 20.03.2014 між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Мідель" укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №11/14), відповідно до пункту 1.1. якого АТ "Імексбанк" зобов'язується надати ТОВ "Мідель" кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, а відповідно до пункту 1.3. зазначеного договору у якості забезпечення виконання ТОВ "Мідель" своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, АТ "Імексбанк" укладає не пізніше 15.04.2014 з майновими поручителями, в тому числі з АТ "ТВФ "Чорне Море" іпотечний договір нерухомого майна (розташованого за адресою: місто Одеса, вул. Рішельєвська, 59-А, торговельно-допоміжна прибудова, та за адресою: місто Одеса, вул. Рішельєвська, 59, приміщення 301), який фактично укладено 31.03.2014 (том 5, а.с. 1-8, 15-20).

7.2.1. Місцевим судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 14.05.2015 у справі №916/1114/15-г позов задоволено; стягнуто з ТОВ "Мідель" на користь АТ "Імексбанк" прострочену заборгованість за кредитом на суму 39 750 000 грн., прострочену заборгованість за відсотками на суму 13 207 779, 24 грн., пеню за прострочення платежів по кредитному договору на суму 902 082, 73 грн. Крім того, суд встановив, що рішенням Господарського суду Одеської області від 26.06.2017 у справі №916/516/16 в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Мідель" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №11/14 від 20.03.2014, загальний розмір якої становив 271 637 970, 61 грн., звернено стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 59 (приміщення 301) та вул. Рішельєвська, 59-А (торговельно-допоміжна прибудова). Разом з тим, місцевий суд зазначив, що рішення щодо звернення стягнення на нерухоме майно не виконано, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116114418 від 03.03.2018 предмет іпотеки належить ТОВ "ТВФ "Чорне Море", зареєстровано іпотеку АТ "Імексбанк" та обтяжене забороною на нерухоме майно (том 6 а. с. 24-38).

За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що вимоги ПАТ "Імексбанк" на суму 290 056 770, 19 грн., які виникли на підставі кредитного договору №11/14 від 20.03.2014, укладеного ПАТ "Імексбанк" з ТОВ "Мідель", як такі, що на момент розгляду спору у суді є забезпеченими заставою (іпотекою) майна АТ "ТВФ "Чорне море" за іпотечним договором від 31.03.2014, підлягають визнанню та включенню їх до реєстру вимог кредиторів боржника позачергово.

7.3. Судом першої інстанції встановлено таке:

- 18.02.2014 між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Торгова Компанія "Контракт" укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №5/14 (том 5, а.с. 52-59), відповідно до пункту 1.1. якого АТ "Імексбанк" зобов'язувався надати ТОВ "Торгова Компанія "Контракт" кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Також судом встановлено, що додатковими угодами №1 від 18.08.2014 (том 5, а.с. 60), №2 від 30.10.2014 (том 5, а.с. 61), №3 від 23.12.2014 (том 5, а.с. 62-63) вносились зміни до зазначеного кредитного договору, у тому числі внесено зміни щодо укладення не пізніше 31.10.2014 з АТ "ТВФ "Чорне Море" іпотечного договору на нерухоме майно, розташоване за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, 19;

- 27.05.2014 між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Регіональна Торгова Компанія "Південь-Плюс" був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №24/14 (том 5, а.с. 64-72), відповідно до пункту 1.1. якого АТ "Імексбанк" зобов'язувався надати ТОВ "Регіональна Торгова Компанія "Південь-Плюс" кредит. Додатковими угодами №1 (том 5, а. с. 73-74), №2 від 22.12.2014 (том 5, а. с. 75 - 76) вносились зміни до зазначеного кредитного, у тому числі щодо укладення з майновим поручителем юридичною особою АТ "ТВФ "Чорне Море" іпотечного договору на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, 19;

- 23.12.2013 між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Виробниче об'єднання "Будмонтаж" укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №101/13 (том 5, а.с. 77-86), відповідно до пункту 1.1. якого АТ "Імексбанк" зобов'язувався надати ТОВ "Виробниче об'єднання "Будмонтаж" кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Додатковими угодами №1 від 27.05.2014 (том 5, а.с. 87-88), №2 від 15.08.2014 (том 5, а.с. 89-90), №3 від 30.10.2014 (том 5, а. с. 91-92), №4 від 23.12.2014 (том 5, а.с. 93-94) вносились зміни до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №101/13 від 23.12.2013, в тому числі щодо укладення з майновим поручителем юридичною особою АТ "ТВФ "Чорне Море" іпотечного договору на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, 19;

- 30.10.2014 між АТ "Імексбанк" та АТ "ТВФ "Чорне Море" укладено іпотечний договір з майновим поручителем (том 5, а.с. 95-100), відповідно до пункту 1.1. якого цей договір іпотеки забезпечував вимоги АТ "Імексбанк" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №5/14 від 18.02.2014 з додатковою угодою №1 від 18.08.2014 та додатковою угодою №2 від 30.10.2014, який укладено між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Торгова Компанія "Контракт" щодо повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо. Крім того, договір іпотеки забезпечував вимоги АТ "Імексбанк" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №24/14 від 27.05.2014, з додатковою угодою №1 від 30.10.2014, який укладено між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Регіональна Торгова Компанія "Південь-Плюс", стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів, а також забезпечував вимоги АТ "Імексбанк" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №101/13 від 23.12.2013, з додатковою угодою №1 від 27.05.2014, додатковою угодою №2 від 15.08.2014 та додатковою угодою №3 від 30.10.2014, який укладено між АТ "Імексбанк" та ТОВ "ВО "Будмонтаж".

- рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 у справі №918/539/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного Господарського суду від 16.01.2018 (том 5, а.с. 115-122), позов задоволено частково; застосовано наслідки недійсності договору про розірвання іпотечного договору, укладеного між АТ "Імексбанк" та АТ "ТВФ "Чорне Море", повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації припинення іпотеки та обтяжень щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, буд. 19. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116114418 від 03.03.2018 належність предмета іпотеки АТ "ТВФ "Чорне Море" не встановлено, запис про зареєстровану іпотеку АТ "Імексбанк" та обтяження забороною на нерухоме майно на час розгляду спірних вимог у суді відсутній (том 6, а.с. 24-38).

7.3.1. Разом з тим, місцевий суд, врахувавши інформацію про укладення 29.12.2014 нікчемного договору про розірвання іпотечного договору від 30.10.2014, дійшов висновку, що вимоги ПАТ "Імексбанк" на суму 1 522 472 492, 98 грн., які виникли на підставі кредитних договорів №5/14 від 18.02.2014, укладеного ПАТ "Імексбанк" з ТОВ "ТК "Контракт", №24/14 від 27.05.2014 з ТОВ "РТК "Південь-плюс"; №101/13 від 27.12.2013 з ТОВ "ВО "Будмонтаж", що грошові вимоги до боржника у даній справі є необґрунтованими, оскільки з 29.12.2014 майно, яке виступало предметом забезпечення іпотекою за кредитними договорами вибуло з власності АТ "ТВФ "Чорне море" у власність третіх осіб, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

7.4. Місцевий суд встановив, що 12.05.2010 між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Бугаз Делюкс" укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №35/10 (том 5, а.с. 123-130), відповідно до пункту 1.1. якого АТ "Імексбанк" надає ТОВ "Бугаз Делюкс" кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Водночас, 12.05.2010 між АТ "Імексбанк" та ПАТ "ТВФ "Чорне Море" укладено договір застави (том 5, а.с. 145-148), відповідно до пункту 1.1. якого ПАТ "ТВФ "Чорне Море" (майновий поручитель) передав у заставу АТ "Імексбанк" рухоме майно згідно з переліком, що міститься у додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною його частиною та належить йому на підставі балансової довідки ПАТ "ТВФ "Чорне Море". Разом з тим, 16.04.2014 між ПАТ "Імексбанк" та АТ "ТВФ "Чорне Море" укладено договір про розірвання договору застави основних засобів від 12.05.2010 (том 5, а.с. 186), згідно із пунктом 1 якого сторони дійшли згоди розірваним договір застави основних засобів від 12.05.2010. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна №55029691 від 03.03.2018 (том 6, а.с. 39-42) належність предмета застави АТ "ТВФ "Чорне Море" не встановлено, запис про обтяження рухомого майна АТ "Імексбанк" відсутній. За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про те, що вимоги ПАТ "Імексбанк" на суму 5 941 893, 40 грн. до АТ "ТВФ "Чорне Море" у справі про банкрутство, які виникли на підставі кредитного договору №35/10 від 22.05.2010, укладеного ПАТ "Імексбанк" з ТОВ "Бугаз Делюкс", є необґрунтованими за відсутності належних доказів наявності у боржника предмету застави (рухомого майна).

7.5. Судом встановлено, що 25.04.2014 між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Техно-Комплекс-Люкс" укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №18/14 (том 6, а.с. 1-8), відповідно до пункту 1.1. якого АТ "Імексбанк" зобов'язувався надати ТОВ "Техно-Комплекс-Люкс" кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Крім того, судом встановлено, що відповідно до пункту 1.3. зазначеного договору у якості забезпечення ТОВ "Техно-Комплекс-Люкс" виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ "Імексбанк" укладає із майновим поручителем - ТОВ "Фондова Група "Форвард" договір застави, предметом якого є пакет простих іменних акцій АТ "ТВФ "Чорне Море" в кількості 1 390 622 штуки. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна №55029691 від 03.03.2018 (том 6, а.с. 39-42) запис про обтяження цього рухомого майна кредитором АТ "Імексбанк" не здійснено.

7.6. Місцевим судом при розгляді справи застосовано частину 1 статті 3 ГПК України, частину 1 статті 2, абзац 4, 7 частини 1 статті 1, абзац 2 частини 2, абзац 6 частини 4 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 509, 526, 546, 611, 625, 629, частину 1 статті 1054 ЦК України, статтю 1, частину 1 статті 3, частину 1 статті 7, частину 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку", частини 1-2 статті 3, частину 1 статті 4, частину 1 статті 20, статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства".

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення

8. Постановою від 03.07.2019 Південно-західний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ПАТ "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 про визнання грошових вимог ПАТ "ІМЕКСБАНК" залишив без змін.

8.1. Апеляційний суд погодився з повнотою дослідження та правильністю оцінки доказів у справі місцевим судом, та встановивши відсутність записів про обтяження відповідного нерухомого іпотечного та рухомого заставного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, дійшов висновку про відсутність порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права при винесенні господарським судом ухвали від 11.03.2019 про часткове визнання грошових вимог АТ "ІМЕКСБАНК". Водночас, апеляційний суд погодився із обґрунтованістю визнання грошових вимог АТ "ІМЕКСБАНК" до ПАТ "ТВФ "Чорне Море" на суму 290 056 770, 19 грн. як вимог, які забезпечені заставою майна боржника із внесенням до реєстру вимог кредиторів окремо, та на суму 196 364, 20 грн. із задоволенням в шосту чергу. В решті вимог кредитора апеляційний суд зазначив, що доводи апеляційної скарги АТ "ІМЕКСБАНК" не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Одеської області від 11.03.2019, а будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали в порядку статей 277-279 ГПК України, скаржником не наведено.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (кредитор у справі)

9. Скаржник доводив, що судами попередніх інстанцій не враховані основоположні норми Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про заставу". Водночас, скаржник, з посиланням на частину 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначив, що вибуття нерухомого і рухомого майна із застави відбулось за нікчемними правочинами, а наслідком вчинення таких правочинів стало зняття іпотеки та заборони відчуження рухомого майна боржника, що сприяло переходу такого майна до третіх осіб без погодження з АТ "ІМЕКСБАНК". Також скаржник зазначив, що нікчемність правочинів підтверджена рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 у справі №918/539/17, яке залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, та не оскаржено в касаційному порядку. За таких обставин, скаржник вважав, що суди першої та апеляційної інстанцій повинні були встановити та підтвердити факт наявності зобов'язань та їх розмір, факт нікчемності правочинів, які лежать в основі відчуження майна, та дійти висновку про необхідність включення вимог АТ "ІМЕКСБАНК" до реєстру кредиторів божника, як вимог які не забезпечені майном боржника, оскільки боржника як майновий поручитель третіх осіб за кредитними договорами зобов'язаний замінити предмет застави (іпотеки) у випадку його втрати (вибуття) згідно умов укладених договорів застави (іпотеки).

10. Скаржник, з посиланням на частину 7 статті 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", аргументував, що ТОВ "ФОНДОВА ГРУПА "ФОРВАРД", як власник акцій боржника має право на отримання частки майна ПАТ "ТВФ "ЧОРНЕ МОРЕ" в розмірі 49, 6651%, і оскільки таке право передано в заставу АТ "ІМЕКСБАНК", він вправі заявити грошові вимоги що випливають з корпоративних прав на акції боржника у справу про його банкрутство. Скаржник доводив, що у разі не вчинення заставодавцем (ТОВ "ФОНДОВА ГРУПА "ФОРВАРД") заходів щодо збереження майна, переданого в заставу, в силу положень Закону України "Про заставу", він, як заставодержатель має право самостійно вжити заходів збереження майна та звернути стягнення на предмет застави. Тому АТ "ІМЕКСБАНК" обґрунтовано заявлено про кредиторські вимоги, забезпечені заставою акцій ПАТ "ТВФ "ЧОРНЕ МОРЕ" замість ТОВ "ФОНДОВА ГРУП. "ФОРВАРД".

За таких обставин, з огляду на приписи Законів України "Про заставу", "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", АТ "ІМЕКСБАНК" має право на отримання частки активів в розмірі 49,6651% чи грошових коштів, які наразі отримуються боржником у вигляді доходів з фінансово-господарської діяльності, а також коштів, які можуть бути отримані від реалізації таких активів у разі ліквідаційної процедури.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

11. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

Абзац 5 частини 1 статті 1 - грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом;

Частина 1 статті 23 - конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Частина 6 статті 23 - кредитор, вимоги якого визнані боржником чи господарським судом, має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів, визнаних боржником та розпорядником майна. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Частина 2 статті 25 - у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження. За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство або ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 22 цього Закону. У реєстрі вимог кредиторів повинні міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги. Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов'язань у шосту чергу та може бути предметом мирової угоди. Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі при спрощеному порядку розгляду справи про банкрутство. Ухвала є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня). Внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

12. Цивільний кодекс України

Частина 1 статті 546 - виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина 1 статті 572 - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частина 1 статті 575 - іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частина 1 статті 590 - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

13. Закон України "Про заставу"

Стаття 1 - застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частина 1 статті 3 - заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Частина 3 статті 3 - застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Частина 1 статті 15 - застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону.

Частина 2 статті 17 - заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 20 - заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частина 1 статті 27 - застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Стаття 53 - якщо законом чи договором не передбачено інше, застава векселя чи іншого цінного паперу, який може бути переданий шляхом вчинення передавального запису (індосаменту), здійснюється шляхом індосаменту і вручення заставодержателю індосованого цінного паперу; застава цінного паперу, який не передається шляхом індосаменту, здійснюється за угодою заставодержателя і особи, на ім'я якої було видано цінний папір; за угодою сторін заставлені цінні папери можуть бути передані на зберігання в депозит державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса або банку.

14. Закон України ""Про іпотеку"

Частина 1 статті 1

іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Стаття 4 - обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 3 статті 9 - іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Частина 3 статті 12 - правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Частина 3 статті 17 - відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Частина 1 статті 18 - іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частини 1 - 2 статті 23 - у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частини 1, 2 статті 33 - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

15. Закон України "Про цінні папери та фондовий ринок"

Абзац 1 частини 7 статті 6 - прості акції надають їх власникам право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів, на участь в управлінні акціонерним товариством, на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації та інші права, передбачені законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Прості акції надають їх власникам однакові права.

16. Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб

Частина 2 статті 38 - протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Пункт 1 частини 3 статті 38 - правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

17. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 статті 76 - належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 77 - обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 236 - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 статті 236 - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

18. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами положень частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", частини 7 статті 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок".

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

19. Виходячи з приписів частини 6 статті 23 та частини 2 статті 25 Закону про банкрутство, обов'язком господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, є розгляд у судовому засіданні усіх вимог кредиторів, в тому числі щодо яких були заперечення боржника та які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. Конкурсний кредитор зобов'язаний подати суду у тридцятиденний строк не тільки заяву з кредиторськими вимогами, але й документи, які їх обґрунтовують. У справі про банкрутство суд здійснює оцінку поданих кредитором на підтвердження його грошових вимог доказів на предмет їх повноти, належності та достатності для підтвердження дійсності таких вимог. Неподання кредитором доказів на обґрунтування його вимог може бути підставою відмови у визнанні таких вимог ухвалою суду на стадії їх розгляду, як спірних.

20. За змістом частини 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Водночас, частинами 1, 2 статті 1 Закону України "Про заставу", визначено, що застава є способом забезпечення зобов'язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, згідно із частиною 1 статті 575 ЦК України, одним з різновидів застави є іпотека нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Отже, встановлення судами фактичних обставин чинності цивільно-правових зобов'язань боржника перед банком-заставодержателем за договорами застави (іпотеки), за загальним правилом, має наслідком включення таких вимог до реєстру вимог кредиторів заставодавця (іпотекодавця), оскільки такі зобов'язання є грошовими в розумінні абзацу 1 частини 1 Закону про банкрутство та відповідно до статей 23, 25 Закону про банкрутство розглядаються судом у справі про банкрутство на предмет їх включення до реєстру вимог кредиторів з визначенням відповідної черговості задоволення таких вимог, що передбачено статтями 23, 25 Закону про банкрутство. Однак, процедура розгляду та визнання грошових вимог конкурсного (заставного) кредитора у справі про банкрутство має свою специфіку, відмінну від позовного провадження, яка полягає в тому, що конкурсний (заставний) кредитор, який звертається у справу про банкрутство, зобов'язаний самостійно довести обґрунтованість поданих ним грошових вимог за сукупністю поданих ним доказів, а неподання відповідних доказів на обґрунтування таких грошових вимог може мати наслідком відмову у їх визнанні та включенні до реєстру вимог кредиторів.

21. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про часткову відмову у визнанні грошових вимог кредитора АТ "Імексбанк" полягали в тому, що ним не було надано належних доказів на обґрунтування перебування у боржника, як іпотекодержателя спірного предмета іпотеки обтяженого іпотекою майна, внаслідок його вибуття до третіх осіб поза волею банку-іпотекодержателя, та відсутності встановлення обставин заміни вибулого предмета іпотеки на інше майно боржника-майнового поручителя. Отже, ненадання АТ "Імексбанк" належних доказів щодо заміни боржником вибулого з його власності предмета іпотеки іншим майном цього боржника, відсутність фактичних обставин укладення інших цивільно-правових зобов'язань, які б зумовлювали виникнення у боржника певних грошових зобов'язань перед скаржником (наприклад, додаткового договору про заміну предмету застави (іпотеки) та наявність в АТ "Імексбанк" прав заставодержателя спірного майна щодо третіх осіб, які не є учасниками справи про банкрутство №916/3200/17, та які набули предмети застави без згоди банку, суди визнали в сукупності достатніми підставами для відмови у включенні до реєстру вимог кредиторів боржника-майнового поручителя спірних вимог АТ "Імексбанк" за договорами іпотеки.

22. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник однією з підстав для скасування рішень судів зазначив, що суди попередніх інстанцій, встановивши факти укладення декількох договорів застави та іпотеки майна боржника за кредитними зобов'язаннями третіх осіб (ТОВ "Торгова компанія "Контракт", ТОВ Регіональна компанія "Південь-Плюс", ТОВ "Виробниче об'єднання "Будмонтаж") та дійсність таких зобов'язань, не застосували належним чином наслідки нікчемного правочину з розірвання іпотеки у підозрілий період до моменту визнання банку неплатоспроможним відповідно до частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки одним з таких наслідків має бути визнання спірних вимог у справі про банкрутство майнового поручителя, оскільки договори застави (іпотеки) не припинили своєї дії, предмети іпотеки вибули з володіння заставодавця без погодження із застоводержателем, що зобов'язує боржника замінити їх іншим майном боржника у справі.

23. Системний аналіз положень частини 2 статті 17, 17 28 Закону про заставу дозволяє зробити висновок про те, що відчуження майна заставодержателем без згоди заставодавця не припиняє застави, вона зберігає свою силу щодо майна або майнових прав, які переходять у власність іншої особи. Заставодержатель в такому випадку може захистити своє порушене право на задоволення вимог за кредитним договором шляхом звернення безпосередньо до особи, яка є володільцем предмета застави.

Більш чітко законодавцем врегульовано правовий статус предмета іпотеки, який вибув від заставодавця без погодження із заставодержателем. Зокрема, відповідно до частин 1-2 статті 23 Закону України "Про іпотеку", у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, у випадку вибуття предмета застави (іпотеки) з володіння заставодавця (іпотекодавця), який є майновим поручителем та відповідав по боргах основного кредитора тільки предметом іпотеки (застави), який від нього вибув та відсутності подання доказів про укладення договору про заміну вибулого предмету застави на інше майно, такий майновий поручитель не має грошових зобов'язань, в розумінні статті 1 Закону про банкрутство перед іпотекодержателем (заставодержателем), оскільки зобов'язання переходять слідом за предметом застави (іпотеки) до особи, у володінні (власності) перебуває цей предмет.

24. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено вибуття частини майна, яке було предметами застави та іпотеки від боржника у справі про банкрутство, відсутність поновлення державної реєстрації прав на таке майно за боржником, який був майновим поручителем третіх осіб та відсутність укладення договорів із заставодержателем про заміну вибулих предметів застави на інше майно боржника. При цьому, суди прийняли до уваги рішення Господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 у справі №918/539/17, залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, яке набрало законної сили, згідно якого суд дійшов висновку про нікчемність правочину про відмову від договору іпотеки 29.12.2014, як такого що укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації АТ "Імексбанк", яке відбулося 27.01.2015 та застосував застосували наслідки недійсності такого договору, повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації припинення іпотеки та обтяжень щодо нерухомого майна (третьої черги туристично-оздоровчого комплексу, загальною площею 4 879,6 кв.м., що знаходиться за адресою Одеська області, Овідіопольський район, сільрада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 19, які були зареєстровані згідно Іпотечного договору, посвідченого 30.10.2014 по реєстру №5224 між боржником та скаржником у даній справі. Також судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про внесення змін до пункту 1.3 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №24/14 від 27.05.2014 щодо внесення змін до договорів застави з майновими поручителями банку за цим кредитом в частині зміни умов договорів забезпечення (застави та іпотеки).

25. Отже, судами в даній справі було встановлено наявність преюдиційних обставин згідно статті 75 ГПК України щодо наслідків застосування нікчемного правочину відмови від договору іпотеки та щодо відмови у внесенні змін до договорів забезпечення, зокрема, про заміну предмету застави на інше майно боржника-майнового поручителя. Внаслідок чого, встановивши відсутність доказів про фактичну зміну зобов'язань боржника, як майнового поручителя перед банком, та встановивши що предмети застави (іпотеки) частково вибули з власності майнового поручителя, суди дійшли правильного висновку про те, що у кредитора (скаржника) відсутні грошові вимоги до боржника, який є майновим поручителем саме за майном, яке вибуло з його власності, а кредитор АТ "Імексбанк" може захистити своє порушене право шляхом звернення стягнення на таке майно до осіб, які стали його власниками без згоди кредитора-заставодержателя.

Верховний Суд звертає увагу, що пунктом 3.1.2. Іпотечного договору від 30.10.2014 передбачено право іпотекодержателя вимагати від іпотекодавця у випадку втрати чи пошкодження предмету іпотеки вимагати заміни його іншим або рівноцінним майном, на вартість та кількість не меншим від майна, що було втрачене чи пошкоджене. Разом з тим, судами попередніх інстанцій такі обставини не встановлено, а представником банку у судовому засіданні не підтверджено, що банк вирішив питання заміни предмета застави шляхом внесення змін до договору застави в добровільному чи судовому порядку до моменту порушення справи про банкрутство.

З огляду на зазначене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з правильністю висновків судів першої та апеляційної інстанцій у зазначеній частині, а доводи скаржника вважає такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм цивільного права про іпотеку та заставу та положеннях законодавства про банкрутство, які визначають поняття грошових вимог кредитора до боржника, як таких, що випливають з грошових зобов'язань боржника сплатити кредитору певну грошову суму (передати майно) на підставі цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України та покладають саме на кредитора у справі про банкрутство обов'язок доведення фактичних та правових підстав заявлених ним вимог (статті 1, 23, 25 Закону про банкрутство).

26. Відповідно до статті 4 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки), обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Враховуючи положення частини 4 статті 74 ГПК України, суди попередніх інстанцій, дослідивши надану скаржником інформацію з Держаних реєстрів щодо наявності у боржника прав власності, іпотек або інших обтяжень, встановили відсутність інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо іпотеки та інших обтяжень на майно, що перебувало в іпотеці за іпотечним договором від 30.10.2014, укладеним між АТ "Імексбанк" та АТ "ТВФ "Чорне Море" (том 6, а.с. 24-38).

Отже, висновки судів про ненадання скаржником доказів на обґрунтування забезпечення майном боржника-майнового поручителя грошових вимог банку у зазначеній частині прийнято також з врахуванням статті 4 Закону України "Про іпотеку".

27. Касаційним судом приймаються до уваги надані на запитання судді в ході касаційного розгляду пояснення представника АТ "Імексбанк" Митюка С.П. про те, що банк звертався з такими вимогами до третьої особи - фактичного власника нерухомого майна ТОВ "Бізнес Ренталс" про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 30.10.2014 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим №5224 у позовному провадженні у справі №916/1550/18 та згідно рішення 13.11.2018 (оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 22.11.2018, набрало законної сили 11.12.2018) Господарський суд Одеської області в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договором про відкриття кредитної лінії №24/14 від 27.05.2014, №101/13 від 23.12.2013 та №5/14 від 18.05.2014 перед ПАТ "Імексбанк", звернув стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, 19, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

28. Виходячи з аналізу статей 1-3 Закону України "Про заставу", застава це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом, який виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Водночас, застава не є самостійним зобов'язанням та має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Однією підстав для задоволення касаційної скарги є наявність, на думку скаржника, права на отримання частки майна ПАТ "ТВФ "ЧОРНЕ МОРЕ" в розмірі 49, 6651% акцій у його статутному капіталі, які передано в заставу АТ "ІМЕКСБАНК" третьою особою .

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між скаржником та ТОВ "Техно-Комплекс-Люкс" укладено договір про відкриття кредитної лінії №18/14 від 25.04.2014, відповідно до пункту 1.3. якого сторони погодили, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредитом, кредитор укладає з ТОВ "Фондова група "Форвард" договір застави, предметом якого є пакет простих іменних акцій ПАТ "ТВФ "Чорне море" в кількості 1 390 622 штуки (49, 6651%). Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що наданий скаржником витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна також не містить даних про укладення такого договору та внесення відповідної інформації про заставу акцій до цього реєстру (том 6, а.с. 39-42).

Отже, сторони у зазначеному кредитному договорі погодили лише намір (обов'язок) укласти договір застави. Разом з тим, з поданої АТ "Імексбанк" заяви про грошові вимоги до боржника та доданих додатків не вбачається, що заявником на підтвердження укладення договору застави було подано копію або оригінал такого договору суду та/або іншим учасникам справи (том 4, а.с. 145-167), що підтверджує правильність висновків судів про неповноту поданих документів на обґрунтування грошових вимог згідно частини 1 статті 23 Закону про банкрутство.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав щодо визнання кредиторських вимог скаржника, які випливають з договору про відкриття кредитної лінії №18/14 від 25.04.2014, як таких, що забезпечені саме майном боржника, а в прийнятих рішеннях не вбачається порушення судами положень статті 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок".

Оцінюючи правову природу вимог акціонера (або заставодержателя акцій) у справі про банкрутство, колегія суддів касаційного суду зазначає про таке. Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону про банкрутство, грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не включаються зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Отже, вимоги акціонера (чи заставодержателя акцій) щодо виплати йому частки у майні, що залишилася після задоволення вимог усіх кредиторів не є конкурсними за своєю правовою природою та вони не включаються до реєстру вимог кредиторів на стадії розпорядження майном.

29. Верховний Суд звертає увагу, що положеннями частини 4 статті 74 ГПК України, суди обмежені в своїх повноваженнях щодо збирання та витребування доказів.

Разом з тим, положеннями частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", частини 3 статті 13, частини 1 статті 1 ГПК України, саме на кредитора покладено обов'язок надати належні та допустимі, в розумінні статей 76-77 ГПК України, докази, які підтверджують обґрунтованість та законність заявлених кредиторських вимог до боржника.

Відтак, за відсутності надання таких доказів кредитором, не можуть бути скасовані законні та обґрунтовані рішення суду про часткову відмову у визнанні спірних вимог кредитора АТ "Імексбанк", прийняті з урахуванням спеціальних норм права - статей 1, 23, 25 Закону про банкрутство, які підлягають переважному застосуванню.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

30. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 9-10 описової частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими з підстав, зазначених у пунктах 19-29 мотивувальної частини постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

31. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення судами попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду та ухвали суду першої інстанції.

В. Судові витрати

32. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Савельєвої Анни Миколаївни залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.03.2019 (про розгляд кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК") у справі №916/3200/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.О. Банасько

О.В. Васьковський