СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2019 р. Справа №905/67/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І., суддя Терещенко О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача - Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м.Київ, (вх.№2271Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 20.06.2019 року по справі №905/67/19,

за позовом Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська», м.Селидове, Донецька область,

про стягнення штрафу в сумі 28470,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» про стягнення штрафу в сумі 28470,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невірне зазначення відповідачем маси відправленого вантажу за накладною №50915644 від 27.07.2018 року, що підтверджується комерційним актом №476906/884 від 31.07.2018 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 20.06.2019 року у справі №905/67/19 (повний текст складено та підписано 01.07.2019 року, суддя Бокова Ю.В.) у позові відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- рішення Господарського суду Донецької області від 20.06.2019 року по справі №905/67/19 скасувати;

- прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі;

- додані до апеляційної скарги документи (матеріали), а саме: наказ про призначення в.о. начальника станції Енергодар ОСОБА_1. від 13.07.2018 року №399/ОС, довідку про те, що посади начальника вантажного району (завідувач вантажного району, складу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) в штатному розписі станції Енергодар не передбачені №ДН-3-12/150 від 25.03.2019 року долучити до матеріалів справи як доказ та розглянути під час судового розгляду;

- витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що за сукупністю трьох підписів працівників залізниці комерційний акт складений згідно з вимогами п. 10 Правил складання актів, до того ж, в самому акті зазначено, що посада начальника вантажного району (НВР) штатним розкладом не передбачено.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що в матеріалах справи містилися докази на підтвердження повноважень осіб, які підписали комерційний акт, протее суд першої інстанції їх не врахував та помилково зазначив про їх ненадання до суду. Щодо повноважень в.о. начальника станції Енергодар ОСОБА_1., який підписав акт, то під час розгляду справи питання про його правомочність не ставилось та додатково надання документів щодо його повноважень не потребувало. Скаржник звертає увагу, що у своїх письмових поясненнях відповідач визнав факт правомочності ОСОБА_1 на підписання акту.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача, встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв`язку, копію ухвали суду від 25.07.2019 року отримано позивачем 02.08.2019 року та відповідачем 05.08.2019 року.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

03.09.2019 року від представника позивача надійшла заява (вх.№8293), в якій просить долучити до матеріалів справи копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.08.2019 року у справі №905/2360/18 та врахувати правову позицію Верховного Суду викладену у вказаній постанові при розгляді даної справи, правовідносини у яких є аналогічними за своїм змістом.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (вантажовідправник), зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, відвантажило на адресу ДТЕК Запорізька ТЕС (вантажоодержувач) за залізничною накладною №50915644, вантаж - вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті.

При оформленні залізничної накладної №50915644 відповідачем у вагоні №62051552 вказано масу вантажу: нетто - 67450 кг, тара - 23500кг. Завантаження вантажу у вагон здійснювалось засобами відправника. Маса визначена на вагонних вагах (150т). Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена підписом представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.

На станції Енергодар Придніпровської залізниці, що складено акт загальної форми від 30.07.2018 року №1011, відповідно до якого під час перевірки вантажу у вагоні №62051552 було виявлено такі обставини: навантаження у вагонах насипом, на рівні бортів, марковане поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком; виїмок та поглиблень немає; маркування не порушено; двері, люка закриті; течі вантажу немає; в технічному відношенні вагони справні; подаються на переваження (а.с. 17).

За результатами контрольної перевірки на станції Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт від 31.07.2018 року №476906/884, з якого вбачається, що на підставі заявки вантажоодержувача у відповідності до статті 52 Статуту залізниць України проведено зважування маси вантажу вугілля кам`яного у вагоні №62051552; зважування проводила прийомоздавальник Запорізької ТЕС ОСОБА_4 у присутності прийомоздавальника станції Енергодар ОСОБА_2 , агента комерційного ОСОБА_3 на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці, ваги повірені згідно технічного паспорта 22.06.2018 року.

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акта зазначено, що вагон по документу: насипом, вугілля кам`яне, не зазначене в алфавіті Г(Г1)0-100; вантаж марковано поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком; нетто - 67450 кг, тара - 23500 кг з бруса вагона, нетто - 65030 кг, що менше документа на 2420 кг.

Окрім цього, цей розділ містить такі відомості: вагон у технічному та комерційному відношенні справний; навантаження у вагоні насипом, на рівні бортів, маркування поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком; виїмок та поглиблень немає, маркування не порушено; двері люка закриті; течі вантажу немає; НВР по штатному розкладу не передбачено.

Вказаний акт підписаний в.о. начальника станції ОСОБА_1 , прийомоздавальником ОСОБА_2 , комерційним агентом ОСОБА_3 та прийомоздавальником ЗаТЭС ОСОБА_4

Посилаючись на недотримання ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» вимог Статуту залізниць України щодо внесення правильних відомостей про масу багажу до накладної №50915644 у вагоні №62051552, що підтверджено комерційним актом від 31.07.2018 року №476906/884, враховуючи, що недостача вказаного вантажу перевищує норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбачених для вантажів такого типу, позивач на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України нарахував відповідачу штраф згідно розрахунку: провізна плата за накладною №50915644 за вказаний вагон за всю відстань перевезення у п`ятикратному розмірі, на загальну суму 28470,00 грн.

Вказана обставина стала підставою для звернення позивача до Господарського суду Донецької області з даним позовом про стягнення з ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» штрафу на загальну суму 28470,00 грн. у зв`язку з неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у залізничній накладній №50915644.

Спір у справі виник між АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (позивач у справі) та ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (відповідач у справі) щодо правомірності пред`явлення залізницею до стягнення з відповідача, як відправника вантажу третій особі-одержувачу до станції призначення позивача, штрафу у зв`язку з неправильним зазначенням у накладній маси вантажу на підставі пунктів 118, 122 Статуту залізниць.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.3 ст. 909 ЦК України).

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457 (далі - Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №861/5082, Правилами видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №862/5083.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з частиною 1 статті 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів (частини 1, 2, 4, 5 статті 23 Статуту залізниць України).

Відповідно до пункту 2.1 Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 «Найменування вантажу» вноситься відмітка «навалом», «насипом» або «наливом».

У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа «маса вантажу, визначена відправником» заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі «спосіб визначення маси» зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником); у графі «ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)» зазначається: відправником або залізницею; у графі «правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Пунктом 2.3 Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Відповідно до пункту 5.5 Правил, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правильність внесених до накладної №50913409 відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил, в тому числі щодо маси вантажу, своїм підписом підтвердив представник відправника агент комерційний ОСОБА_5 . «ЄЦП» 27.07.2018 року, а саме у вагоні №62051552 маса вантажу 67450 кг.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Тобто, зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно з пунктом 105 Статуту залізниць України залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (ст.118 Статуту залізниць України).

Пунктом 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

З наведеними вище приписами кореспондуються положення пункту 129 Статуту залізниць України, якими визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За змістом вищенаведених положень, залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Як вже було зазначено вище, на додаток до загального акта станції Енергодар Придніпровської залізниці від 30.07.2018 року №1011 за результатами контрольної перевірки на станції Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт від 31.07.2018 року №476906/884 про невідповідність маси вантажу вказаної у перевізному документі з масою вантажу навантаженого фактично. А саме в розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» встановлено, що у вагоні №62051552 нетто - 65030 кг, що менше документа на 2420 кг.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позову у даній справі виходив з того, що комерційний акт №476906/884 від 31.07.2018 року підписаний з порушенням Правил складення актів і не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ на підтвердження обставин неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній №50915644, а отже відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізних документах у розмірі п`ятикратної проїзної плати. Порушення складання акту, суд визначив те, що він підписаний неповноважними особами, а матеріали справи не містять доказів їх повноважень.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 року №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Відповідно до частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Судова колегія зазначає, що комерційний акт від 31.07.2018 року №476906/884 складений та підписаний в.о. начальника станції ОСОБА_1 , прийомоздавальником ОСОБА_2 , агентом комерційним ОСОБА_3 , прийомоздавальником Затис ОСОБА_4 .

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акта зазначено, що посади начальника вантажного району (НВР) по штатному розкладу не передбачено.

У матеріалах справи містяться робоча інструкція №25/ДС прийомоздавальника вантажу та багажу ІІІ розряду ОСОБА_2 та посадова інструкція №18/ДС агента комерційного ОСОБА_3 , відповідно до яких робота цих працівників спрямована на здійснення операцій з комерційного огляду поїздів та вагонів, які прибувають/відправляються зі станції; а до завдань та обов`язків віднесено, зокрема, здійснення комерційного огляду вантажних вагонів, які прибувають на станцію під навантаження та вивантаження; виконання операцій з прийому вантажів до перевезення, видачі вантажів; здійснення комерційного огляду поїздів по прибуттю та відправленню; приймання участі у контрольному переважуванні вантажів згідно вимог статті 52 Статуту залізниць України, у комісійній видачі вантажу тощо.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довіреності від 26.12.2017 року №276 Публічне акціонерне товариство ДТЕК «Дніпроенерго» довіряє ОСОБА_4 - прийомоздавальнику вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (ДТЕК Запорізька ТЕС) від імені ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», зокрема, підписувати та отримувати комерційні акти.

Окрім цього, позивачем визначено коло осіб працівників залізниці, яких згідно наказу начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 року №96 «Щодо призначення відповідальних працівників бути уповноваженими особами на підписання від імені залізниці комерційних актів» (т.1, а.с.160) уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів, у тому числі, агента комерційного ОСОБА_3 , прийомоздавальника вантажу та багажу станції Енергодар - ОСОБА_2 , а також робочими інструкціями цих працівників (які долучені до матеріалів справи) передбачено завдання зазначених осіб приймати участь у контрольному переважуванні вантажів згідно вимог статті 52 Статуту залізниць України, у комісійній видачі вантажу.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення вказав, що начальник станції є особою, яка уповноважена підписувати комерційні акти відповідно до п.10 Правил складання актів, проте відповідні докази на підтвердження призначення ОСОБА_1 в.о. начальника станції та наявності у останнього відповідних повноважень встановлених п.10 Правил складання актів позивачем суду не надано.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції зі скаргою, позивач надав копію наказу про призначення в.о. начальника станції Енергодар ОСОБА_1. від 13.07.2018 року №399/ОС.

Вказаний наказ у судовому розгляді першої інстанції наданий позивачем не був. У свою чергу, позивач в обґрунтування ненадання зазначеного наказу до суду першої інстанції зазначає, що у суду першої інстанції під час судових засідань сумнівів щодо призначення ОСОБА_1 в.о. начальника станції не виникало. При цьому, відповідач проти факту призначення ОСОБА_1 не заперечував та визнавав, що підтверджується його письмовими поясненнями, які містяться в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що ознайомившись з повним текстом оскаржуваного рішення, вважав за необхідне долучити до матеріалів справи відповідний наказ.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що причини неподання даного доказу є об`єктивними, в розумінні вимог п. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, та долучила зазначений наказ до матеріалів справи в якості належного доказу.

Відповідно до частини другої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та за невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач спростував висновки суду першої інстанції щодо неналежного оформлення комерційного акту та обґрунтував неповне з`ясування судом обставин спору, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача. За таких обставин, рішення господарського суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню.

Матеріали справи свідчать, що відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначав, що застосовані сторонами способи визначення маси вантажу при оформлені накладної та при контрольному зважуванні не є однаковими та можуть привести до невідповідності результатів зважування.

Крім того, у матеріалах справи міститься клопотання відповідача, в якому з посиланням на ст.ст. 8, 61, 129 Конституції України, рішень Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 року та №7-рп/2013 від 11.07.2013 року, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 233 Господарського кодексу України, просить зменшити п`ятикратний штраф до однієї провізної плати.

Судом першої інстанції, вказані доводи та вимоги не досліджувались з огляду на те, що місцевий господарський за наявності інших підстав дійшов висновку про відмову в позову.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку вказаним доводам.

Так, ст. 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Таким чином, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Відповідно до пункту 22 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Отже, вказана умова щодо видачі вантажів не містить імперативного припису щодо перевірки маси вантажу саме таким способом, яким остання визначалась на станції відправлення.

Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року №644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.

Згідно з пунктами 5, 7 цих Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 року за №442, та інших нормативно-правових актів.

Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Отже, зважування на вагонних вагах є одним із передбачених Правилами способів визначення маси вантажу.

При цьому, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 3.18 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею».

За наведеного, судова колегія зауважує, що можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Разом з тим, залізниця, користуючись правом, передбаченим статтею 24 Статуту, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.07.2018 року у справі №925/1256/17.

Як вбачається з графи 26 накладної за спірним перевезенням вантажовідправник-відповідач визначав масу вантажу у вагоні способом зважування на вагах, тобто таким же самим способом, як і залізниця-позивач на станції призначення.

Відповідно до комерційного акта від 31.07.2018 року №476906/884 зважування проводила прийомоздавальник Запорізької ТЕС ОСОБА_4 у присутності прийомоздавальника ст. Енергодар ОСОБА_2 , агента комерційного ОСОБА_3 на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці, ваги повірені згідно технічного паспорта 22.06.2018 року.

Враховуючи зазначене, маса вантажу за даним перевезенням як при відправленні так і під час контрольного зважування визначена однаковим способом, а різна модифікація вагонних ваг не впливає на визначення маси вантажу, тому твердження відповідача є безпідставними.

При цьому, колегія суддів додатково зазначає, що скаржником безпідставно ототожнюється спосіб визначення/перевірки маси вантажу (регламентований статтею 37 Статуту) зі способом зважування на вагах, тоді як у пункті 22 Правил видачі вантажів йдеться саме про спосіб визначення маси вантажу, який в даному випадку є один і той же - шляхом зважування на вагонних вагах.

Натомість, скаржник посилається на недотримання порядку зважування - тобто процедури в межах одного способу визначення маси вантажу. Проте згідно з пунктом 10 Правил приймання вантажів до перевезення порядок зважування (із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розщеплення для даного типу вантажу) залежить від типу використаних вагонних ваг, при цьому, вимог щодо використання однотипних ваг та ідентичного порядку зважування при визначенні/ перевірки маси вантажу на станції відправки та станції призначення нормативні документи не містять.

Таким чином, твердження апелянта про різні зважування, а отже опосередковано невідповідність результатів зважування, спростовуються вищевказаними обставинами.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, колегія суддів зауважує, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, якими чітко визначено розмір штрафу, який розраховується від провізної плати за всю відстань перевезення. Підстав вважати такий штраф надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має.

За положеннями ч.1 ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей зазначених ними у накладній.

Наведена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

У застосуванні пунктів 118 та 122 Статуту залізниць України слід враховувати, що штраф підлягає стягненню саме за факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Також суд констатує, що правильно зазначати масу вантажу у перевізних документах є обов`язком вантажовідправника, передбаченим Правилами оформлення перевізних документів, а не зобов`язанням у розумінні ст.173 Господарського кодексу України.

Посилання відповідача на п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року і рішення Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 року є неправомірним, скільки:

- у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013 року мова йде про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, у той час як по даній справі предметом позову є стягнення штрафу за неналежне виконання вантажовідправником обов`язків, визначених законодавством, що не одне і те ж;

- у рішенні №15-рп/2004 від 02.11.2004 року Конституційним Судом України аналізуються норми Кримінального кодексу України на предмет їх відповідності Конституції України (справа про призначення судом більш м`якого покарання), по даній же справі відповідач притягується до цивільно-правової відповідальності, передбаченої Статутом залізниць України.

Колегія суддів вважає, що твердження позивача щодо суті спору, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними, допустимими та достатніми доказами, тоді як господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і це призвело до прийняття невірного рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укрзалізниця» підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду від 20.06.2019 року у справі №905/67/19 скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат, які складаються з судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, то колегія суддів дійшла висновку про їх розподіл у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.1, 3 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» задовольнити.

Рішення Господарського суду Донецької області від 20.06.2019 року по справі №905/67/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (85400, Донецька область, м.Селидове, вул. Миру, б.34, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49038, м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.108, ) 28470,00 грн. штрафу, 1762,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.І. Склярук

Суддя О.І. Терещенко