ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. Справа №926/951/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ВФ Україна від 16.08.2019

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 30.07.2019 (повний текст складено 01.08.2019, суддя Ніколаєв М.І.)

у справі № 926/951/19

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці

до Приватного акціонерного товариства ВФ Україна, м. Київ

за участю військового прокурора Чернівецького гарнізону, м. Чернівці

про усунення перешкод у користуванні майном,

за участю представників учасників процесу:

- від позивача не з`явився,

- від відповідача Ліпенко Ю.К.,

- прокурор Гальчинський С.О.,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 на розгляд Господарського суду Чернівецької області надійшла позовна заява Квартирно-експлуатаційного відділу (надалі КЕВ) м. Чернівці до Приватного акціонерного товариства (надалі ПрАТ) ВФ Україна про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 №1, буд. АДРЕСА_2 (труба котельні) шляхом демонтажу телекомунікаційного обладнання стільникового зв`язку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.07.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір №57 на розміщення обладнання, згідно умов якого КЕВ м.Чернівці надало право ПрАТ «МТС Україна» (правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна») на розміщення телекомунікаційної мережі за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 41 Б, військове містечко №1, буд. №89 (труба котельні). Вказаний договір було визнано недійсним на підставі рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.09.2017 у справі №926/2194/17 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2017. Однак, незважаючи на це, а також ігноруючи вимоги позивача здійснити демонтаж обладнання, відповідач до цього часу продовжує користуватись майном позивача, що й стало підставою для звернення позивача із позовом у даній справі на підставі статті 391 Цивільного кодексу України.

На підставі повідомлення від 04.04.2019 за №30.38-962вих-19 у дану судову справу вступив заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 30.07.2019 позов КЕВ м.Чернівці до ПрАТ «ВФ Україна» задоволено.

Дане рішення мотивовано тим, що позивач правомірно звернувся з позовом про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом демонтажу телекомунікаційного обладнання стільникового зв`язку, оскільки:

1) судовими рішеннями у господарській справі №926/2194/17 було визнано недійсним договір між позивачем та відповідачем, на підставі якого спірне обладнання стільникового зв`язку було встановлено на нерухомому майні, власником якого є держава в особі Верховної Ради України та яке перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України;

2) позивач на законних підставах володіє спірним державним нерухомим майном, як це передбачено в Положенні про КЕВ м.Чернівці, є його балансоутримувачем і має стосовно цього майна певний обсяг повноважень, реалізація яких захищається законом;

3) позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача листи (№990 від 17.04.2018, №1348 від 01.06.2018) з проханням про демонтаж вищезазначеного нерухомого майна, які були залишені відповідачем без задоволення.

Відповідач ПрАТ «ВФ Україна», не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що це рішення є необґрунтованим, через що просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. У своїй апеляційній скарзі відповідач покликається на наступне:

1) в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт перебування спірного нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 Чернівці, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , військове містечко №1, буд. №89 на праві власності чи на праві титульного володіння КЕВ м.Чернівці та державну реєстрацію такого права, яка би повинна була бути здійснена на підставі ст.4 Закону України «Про державну реєстацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак, права позивача вимагати усунення перешкод в користуванні майном;

2) позивач не надав суду належних доказів вчинення перешкод відповідачем у користуванні майном, зокрема, не вказав щодо якої частини об`єкта нерухомості чиняться перешкоди та яка площа об`єкта щодо якого чиняться перешкоди.

Позивач КЕВ м. Чернівці подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. При цьому, позивач зазначив наступне:

1) спірне обладнання, яке позивач просить демонтувати, було встановлено відповідачем на трубі котельні на території військового містечка №1, що знаходиться у місті Чернівці на вул. Героїв Майдану, 41 Б на підставі договору з КЕВ м.Чернівці від 01.07.2015 та акта про розміщення обладнання від 01.07.2015. Після визнання вказаного договору недійсним на підставі судових рішень у господарській справі №926/2194/17, відповідач не демонтував спірне обладнання;

2) на підставі положень Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Закону України «Про Збройні Сили України», Положення про Міністерство оборони України, Положення про КЕВ м.Чернівці та довідки КЕВ м.Чернівці від 17.05.2019 за №1340 позивач правомірно звернувся із позовом у даній справі як структурний підрозділ органу державної виконавчої влади Міністерствам оборони України, який від імені та в інтересах держави здійснює управління майном, що є у державній власності. Окрім того, в провадженні господарських судів перебувала схожа справа №926/2230/17, позов у якій було задоволено.

Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону у своїх письмових поясненнях на апеляційну скаргу відповідача просив залишити цю апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін з підстав, аналогічних до тих, що викладені позивачем у відзиві.

Позивач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та прокурора, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

01.07.2015 між КЕВ м. Чернівці (власник) та ПрАТ «МТС Україна» було укладено договір за №57 на розміщення обладнання (а.с.16-18), згідно п.1.1 якого на підставі взаємної згоди сторін власник надав ПрАТ «МТС Україна» право на розміщення обладнання мобільного зв`язку телекомунікаційної мережі ПрАТ «МТС Україна» в погодженому сторонами місці за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 41 АДРЕСА_1 , в/м №1, буд №89 (труба котельні).

Відповідно до акта про розміщення обладнання від 01.07.2015, який є додатком до вказаного договору, ПрАТ «МТС Україна» розмістило обладнання стільникового зв`язку за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 41 АДРЕСА_1 , військове містечко №1, буд. №89, труба котельні (а.с.18, зворот).

Згідно з п 6.1 договір був укладений до 31.05.2018 з можливістю подальшої пролонгації.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.09.2017 у справі №926/2194/17 (а.с.24-26), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2017 (а.с.27-31) договір № 57 від 01.07.2015 визнано недійсним.

Підставою для визнання недійсним договору №57 від 01.07.2015, який за своєю правовою природою є договором оренди, стала його суперечність положенням Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

Листами № 990 від 17.04.2018 (а.с. 19) та № 13488 від 01.06.2018 (а.с.20) КЕВ м. Чернівці повідомляв відповідача про необхідність здійснити демонтаж (з оформленням відповідного акту) телекомунікаційного обладнання стільникового зв`язку комунікаційної мережі, розміщеного в будівлі №89 військового містечка №1 за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 41 Б. Однак дані звернення відповідачем залишено без відповіді.

В матеріалах справи відсутні докази демонтажу відповідачем обладнання, яке встановлено ним на підставі договору № 57 від 01.07.2015.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач продовжує до теперішнього часу користуватися нерухомим майном позивача трубою котельні на території військового містечка №1, що знаходиться у місті Чернівці на вул. Героїв Майдану, 41 Б, на якій розміщене обладнання стільникового зв`язку.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Водночас, за змістом статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від

03.04.2019 у справі № 924/1220/17.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було зазначено вище, у провадженні Господарського суду Чернівецької області та Львівського апеляційного господарського суду перебувала справа №926/2194/17 за позовом заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці до Приватного акціонерного товариства ВФ Україна про визнання недійсним договору № 57 від 01.07.2015.

При розгляді господарської справи №926/2194/17 судами було встановлено, що з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що котельня (труба), яка знаходиться за адресою: вул. Героїв Майдану, 41Б, в/м №1, буд. АДРЕСА_4 89, м. Чернівці, знаходиться у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на балансі КЕВ м. Чернівці, оскільки останній є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкований Міністерству оборони України і є бюджетною установою.

Відповідно до ст. З Закону України Про Збройні Сили України, п. З Положення Про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 за №406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та головним органом у сфері оборони і військового будівництва, а КЕВ міста Чернівці є його структурним підрозділом та є органом влади на місцях у системі Збройних Сил України, на балансі якого перебуває військове майно та на який покладено відомчий контроль за використанням даного майна.

Згідно з п. 4.1 та 4.2, 5.1 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці, затвердженого наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14.03.2016 № 24, майно КЕВ м. Чернівці складають основні та оборотні фонди, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі установи. Майно КЕВ м. Чернівці є державною власністю та закріплюється за ним на праві оперативного управління

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про недоведеність факту перебування спірного нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 № АДРЕСА_5 на праві власності чи на праві титульного володіння КЕВ м.Чернівці, а відтак, про відсутність у позивача права вимагати усунення перешкод в користуванні майном.

Окрім того, колегія суддів додатково звертає увагу на суперечливість вказаних доводів скаржника, оскільки: а) спірне обладнання для стільникового зв`язку відповідач розмістив за адресою: АДРЕСА_1 № АДРЕСА_5 на підставі договору саме з КЕВ м.Чернівці; б) стверджуючи про необґрунтованість рішення суду першої інстанції, скаржник, всупереч вимогам ст. 74 ГПК України, не надає власних доказів для спростування висновку суду першої інстанції про те, що нерухоме майно за вищевказаною адресою перебуває на балансі КЕВ м.Чернівці. Крім цього, представник апелянта не заперечив обставин використання відповідачем нерухомого майна позивача.

Стосовно тверджень скаржника про відсутність належних доказів вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем своїм нерухомим майном , то колегія суддів зазначає наступне:

Як було зазначено вище, у розумінні приписів чинного законодавства право власності особи може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника, зокрема, шляхом створення особі перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що обладнання, належне відповідачу, встановлене на нерухомому майні позивача без наявності для цього відповідних правових підстав. Позивачем неодноразово надсилалися на адресу відповідача листи (№ 990 від 17.04.2018 та № 1348 від 01.06.2018) з проханнями про демонтаж вищезазначеного обладнання, на які відповідач не реагував.

Вказані обставини в сукупності, на переконання колегії суддів, свідчать про порушення прав КЕВ м.Чернівці щодо майна, яке перебуває в його оперативному управлінні, та на якому без жодних правових підстав встановлено обладнання, належне відповідачу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 30 липня 2019 року у справі №926/951/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ВФ Україна - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст.ст.287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області

Повний текст постанови складено 26.09.2019.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б .Желік