ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2019 р. Справа№ 910/4816/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4816/19 (суддя Літвінова М.Є., м. Київ, повний текст рішення складено 24.06.2019)

за позовом товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант", м. Київ

до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", м. Київ

про стягнення 25 530,00 грн

ВСТАНОВИВ:

15.04.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант" (надалі-позивач) з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (надалі - відповідач) про стягнення 25 530,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку із завданням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Mercedes, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Lifan, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3054443, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4816/19 (суддя Літвінова М.Є., м. Київ, повний текст рішення складено 24.06.2019) відмовлено у задоволенні позову.

Суд першої інстанції своє рішення про відмову у позові мотивував тим, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді, встановлений ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк (не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), в межах якого страховик повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити страхове відшкодування або ж прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, не настав, а тому звернення з даним позовом до суду є передчасним.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити строк апеляційного оскарження, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що висновок суду про передчасність звернення позивача до суду, оскільки згідно п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлений граничний строк (90 днів) з дня отримання заяви, в межах якого страховик зобов'язаний прийняти рішення щодо страхового відшкодування та виплатити його, і який в даному випадку ще не сплинув, є безпідставним, оскільки, наявне між сторонами листування щодо розміру суми страхового відшкодування свідчить про те, що права позивача є невизнаними, оспорюваними та порушеними. Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002. За позицією скаржника, він не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4816/19, розгляд апеляційної скарги товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4816/19 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.10.2018 у м. Тернополі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля Lifan, державний номер НОМЕР_2, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Mercedes, державний номер НОМЕР_1, а саме: передній бампер.

Вищезазначена дорожньо-транспортна пригода за взаємним погодженням водіїв була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Згідно з абзацу 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" № 1306 від 10.10.2001, визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, водії таких транспортних засобів після складення ними зазначеного повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

Відповідно до пункту 33.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку

Судом першої інстанції встановлено, що наявне в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А (Mercedes, державний номер НОМЕР_1) та транспортний засіб В (Lifan, державний номер НОМЕР_2), зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми. Крім того, у повідомленні міститься інформація про наявність полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АМ/6122382 щодо автомобіля А та Поліс АМ/3054443 щодо автомобіля В).

Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.11.2011 № 698 "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України", затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України: на період з дня набрання чинності цим розпорядженням до 31 грудня 2012 року в розмірі 10000 гривень потерпілому; з 1 січня 2013 року - 25000 гривень потерпілому, з 01 лютого 2016 року - 50000 гривень потерпілому.

Отже, враховуючи вищенаведене, беручи до уваги приписи чинного законодавства, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду б/н від 06.10.2018, приймається як належний доказ настання 06.10.2018 дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Mercedes, державний номер НОМЕР_1, та транспортного засобу Lifan, державний номер НОМЕР_2.

Дослідивши схему та обставини дорожньо-транспортної пригоди, які вказані водіями у повідомленні, та враховуючи визнання вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля Lifan, державний номер НОМЕР_2 (автомобіль В), про що зазначено в п. 14 повідомлення, суд дійшов висновку про порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу Lifan, державний номер НОМЕР_2, та наявності вини водія автомобіля Lifan, державний номер НОМЕР_2, у вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

14.09.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією "Альфа-Гарант" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/6122382 (Поліс), строк дії якого встановлено з 22.09.2018 по 21.09.2019.

Одночасно, 14.09.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією "Альфа-Гарант" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання до автоцивілки" №06-TR/AM-6122382 (договір не діє без діючого договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Mercedes, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 5 Договору добровільного страхування №06-TR/AM-6122382 від 14.09.2018 строк його дії встановлено з 22.09.2018 по 21.09.2019.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з рахунком №00055-18 від 11.10.2018, виставленим Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1, становить 17 210, 00 грн.

Відповідно до Звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mercedes, державний номер НОМЕР_1, від 03.12.2018, складеного суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №886/17 від 08.09.2017), вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,0) становить 27 756,19 грн. (копія звіту долучена позивачем до позовної заяви).

Водночас, як свідчать матеріали справи, на замовлення відповідача суб'єктом оціночної діяльності було складено Звіт з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1, та встановлено значення коефіцієнта фізичного зносу вказаного ТЗ (Ез = 0,3323), оскільки хоча строк експлуатації вказаного автомобіля станом на дату ДТП і не перевищував 7 років, втім автомобіль Mercedes, державний номер НОМЕР_1, мав ознаки деформації, не пов'язані з ДТП, яка сталась 06.10.2018. Таким чином, визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1, повинна здійснюватися з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Так, відповідно до Звіту №7001/04-19 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу Mercedes, державний номер НОМЕР_1, від 02.05.2019, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,3323) становить 15 763,01 грн.

Згідно з страховим актом №СТ/18/0251 від 24.01.2019, складеним Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією "Альфа-Гарант", розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування №06-TR/AM-6122382 від 14.09.2018 становить 25 530,00 грн, на підставі якого та заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування позивачем 24.01.2019 було виплачено страхове відшкодування за вказаним договором добровільного страхування у розмірі 25530,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №ID-114599 від 24.01.2019.

Станом на дату ДТП (06.10.2018) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Lifan, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" на підставі Полісу АМ/3054443 (ліміт по майну - 100 000, 00 грн., франшиза - 1 000, 00 грн.) - відповідно до інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, надісланої МТСБУ на запит суду.

Позивач звернувся до відповідача із заявою (вих. № 5817 від 26.03.2019) на виплату страхового відшкодування за Полісом АМ/3054443, яка отримана відповідачем 27.03.2019, що підтверджується вхідним реєстраційним номером 631 на заяві.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 25 530, 00 грн. за Полісом АМ/3054443.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи та заперечення обох сторін, погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.)

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Lifan, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерного товариством "Українська транспортна страхова компанія" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3054443, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Lifan, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Mercedes, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АМ/3054443).

Водночас, слід звернути увагу, що що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача із заявою (вих. №5817 від 26.03.2019) на виплату страхового відшкодування за Полісом АМ/3054443, яку отримано відповідачем 27.03.2019, що підтверджується вхідним реєстраційним номером 631 на заяві.

За правилами п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи викладене, для отримання страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, повинна подати страховику за договором обов'язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому, положеннями ст. 36 вказаного Закону про обов'язкове страхування чітко встановлений строк, в межах якого страховик (відповідач) повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування, а саме не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (у випадку подання особою, що має право на отримання страхового відшкодування, всіх необхідних документів для прийняття рішення, передбачених ст. 35 цього Закону).

З огляду на те, що п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий подає страховику заяву на виплату страхового відшкодування, враховуючи що у спірних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика за договором страхування майна та нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора (страховик виступає замість потерпілого), - положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в тому числі щодо порядку та умов здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування, поширюються і на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами.

Отже, для реалізації новим кредитором (страховиком за договором майнового страхування - позивачем) права на отримання страхового відшкодування необхідним є подання страховику за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності заяви на виплату страхового відшкодування (в порядку п. 35.1 ст. 35 вказаного закону).

Водночас, як встановлено вище, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено строк розгляду страховиком (відповідачем у справі) поданої заяви (протягом 90 днів).

Таким чином, правове регулювання відносин (зобов'язання) не може змінюватись (в тому числі, не застосовуватись ті чи інші норми закону) у випадку заміни кредитора у зобов'язанні. Так само, заміна кредитора у спірних правовідносинах не може змінювати правовий статус страховика (відповідача), в тому числі його права і обов'язки, так як незалежно від особи, яка отримує право на страхове відшкодування (потерпілий чи особа, яка його замінює), страховик за полісом несе відповідальність виключно в межах договірних зобов'язань, які виникли з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та в порядку, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Водночас, в даному випадку подання заяви на виплату страхового відшкодування не є обов'язком, а є елементом механізму реалізації права на отримання страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який передбачено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, за висновком колегії суддів, враховуючи, що заява про виплату страхового відшкодування за Полісом АМ№3054443 подана позивачем та отримана відповідачем 27.03.2019, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді, встановлений ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк (не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), в межах якого страховик повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити страхове відшкодування або ж прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, є таким, що не настав.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладені норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Однак, з огляду на те, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату ухвалення судом рішення у даній справі, строк виконання відповідачем свого обов'язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або ж прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, не настав, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав (інтересів) відповідачем, а звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи фактичні обставини справи, визнає недоречними посилання скаржника у доводах апеляційної скарги на рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002. За позицією скаржника, позивач не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України вказано, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що подання заяви про виплату страхового відшкодування не є формою досудової вимоги (претензією) та елементом порядку досудового врегулювання спору, а є підставою для реалізації права на отримання страхового відшкодування та є складовим елементом юридичного складу, за наявності якого у відповідача (страховика за Полісом) настає обов'язок з виплати страхового відшкодування.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною позовною заявою після настання у відповідача строку на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, та у випадку невиконання відповідачем вказаних обов'язків.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв'язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".

Керуючисьст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4816/19 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи № 910/4816/19 до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова