ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 910/13238/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 24.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 31.05.2019 (повний текст складено 18.06.2019)

у справі № 910/13238/18 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна"

про стягнення 210 814,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Земмлер Україна" про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем рішення у справі №910/24542/15.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 у справі № 910/13238/18 позовні вимоги задоволено в повному обсязі: за рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 170569,98 грн., 3% річних в розмірі 40244,07 грн., судовий збір в розмірі 3162, 22 грн.

Суд першої інстанції виходив з того,що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконане в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права в частині встановлення обов`язку відповідача сплатити індекс інфляції та три відсотки річних, визначених статтею 625 Цивільного кодекуУкраїни, в якості притягнення відповідача до відповідальності за невиконання рішення суду по справі №910/24542/15. Скаржник вказує, що до спріних правовідносин положення статті 625 Цивільного кодекуУкраїни не застосовуються, посилаючись при цьому на судову практику, викладену у рішеннях Апеляційного суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №761/35015/15-ц, від 12.01.2016 у справі №752/8642/15-ц, постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016 у справі №6- 2491 цс 15.

Апелянт також звертає увагу на ті обставини, що умовами договору страхування відповідальності експедитора № 312.99055365.0086 від 15.04.2015, укладеного сторонами, не передбачено будь-якої відповідальності та штрафних санкцій за несвоєчасне повернення страхового відшкодування. За твердженнями відповідача, штрафними санкціями він вважає інфляційні та відсотки річних.

Крім того, скаржник зазначає, що судові рішення виконуються в добровільному та примусовому порядку, а отже, позивач мав можливість звернутись до державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення у справі №910/24542/15, або приватного виконавця, але свідомо не зробив такої дії, а отже добровільно не вимагав у відповідача оплати грошових коштів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивачем подано відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Так, позивач зазначає, що у відповідача відповідно до ухвали Господарського суду від 08.06.2016 у справі № 910/24542/15 виник обов`язок виконання судового рішення, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Таким чином, з моменту набрання законної сили вище вказаного судового рішення, у відповідача, враховуючи п. 2 розділу 13 ч. 2 умов страхування договору страхування, виникло зобов`язання щодо повернення позивачу отриманого страхового відшкодування.

Позивач також посилається на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" про стягнення 666449,40 грн. в якості страхової виплати за договором страхування відповідальності експедитора №312.994055365.0086 від 15.04.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/24542/15 у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 вказане рішення скасовано, позов задоволено частково, з Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" стягнуто 615036,36 грн. страхового відшкодування.

16.03.2016 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 по справі №910/24542/15 судом видано відповідні накази.

Виконуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача кошти у розмірі 615036,36 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2016 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 у справі № 910/24542/15, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/24542/15 залишено без змін.

Позивач зазначив, що звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про поворот виконання рішення суду, в якій заявник просив в порядку повороту виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти в сумі 634410,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 заяву позивача про поворот виконання рішення суду було задоволено та на виконання вказаної ухвали 13.06.2016 було видано відповідний наказ, на підставі якого з відповідача наказано стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 615036,36 грн., судовий збір в розмірі 10 148,10 грн. та судовий збір у розмірі 9 225,55 грн. в порядку повороту виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 у справі № 910/24542/15.

21.06.2016 позивач звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду, в якій просив стягнути грошові кошти та накласти арешт на майно і кошти боржника.

02.07.2016 старшим держаним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Савчуком К.П., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51549564, якою відкрите виконавче провадження, відповідно наказу №910/24542/15, виданого 13.06.2016 Господарським судом міста Києва.

Відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

03.10.2016 Господарським судом міста Києва винесена ухвала про призначення справи до розгляду за заявою відповідача про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.06.2016.

12.06.2016 ухвалою Господарського суду міста Києва в задоволенні заяви про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання наказу було відмовлено.

16.12.2016 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про зміну порядку та розстрочку виконання рішення у справі №910/24542/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/24542/15 задоволено та розстрочено виконання вказаного рішення на шість платежів до 30.06.2018.

Позивач повідомив, що відповідач не виконав вимог ухвали Господарського суду від 22.12.2016, оскільки не дотримувався графіку розстрочення погашення боргу і кошти позивачу не повертав.

З метою виконання ухвали суду, позивач звернувся з заявою про примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бардара Миколи Миколайовича.

21.05.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бардарем М.М., була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 56447078, якою відкрито виконавче провадження, відповідно наказу №910/24542/15, виданого 13.06.2016 Господарським судом міста Києва, про стягнення боргу в сумі 634 410,01 грн. на користь позивача. Відповідачем частково перераховано 25.05.2018 суму боргу в розмірі 528675,00 грн. Залишок не стягнутої заборгованості у розмірі 105735,01 грн. було перераховано відповідачем на рахунок позивача 03 липня 2018 року.

Позивач, звертаючись із позовом у даній справі, посилається на те, що оскільки відповідачем судове рішення про стягнення коштів фактично виконано лише 03.07.2018, що призвело до негативного впливу даної ситуації на позивача, останній потребує компенсації згідно з вимогами статті 625 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.

Як підтверджено матеріалами справи у відповідача відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 виник обов`язок виконання судового рішення, оскільки судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими на всій території України.

Суть принципу обов`язковості судових рішень полягає в такому: а) судове рішення, що набрало законної сили, повинно виконуватись усіма суб`єктами, прав яких воно стосується; б) судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; в) у випадку відмови від добровільного невиконання судового рішення воно може бути виконано компетентними органами в примусовому порядку.

За загальним правилом, судове рішення є обов`язковим з моменту набрання ним законної сили. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України підставами для виникнення грошових зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Грошові зобов`язання можуть виникати із договорів та інших правочинів, внаслідок завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди, у разі безпідставно набутого майна, а також у випадку трансформації зобов`язання в грошове шляхом присудження до виплати грошової компенсації за рішенням суду - частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року у справі № 3-11гс10).

Викладеним спростовуються твердження апелянта стосовно того, що позивачем у даній справі заявлено стягнення штрафних санкцій у вигляді інфляційних та відсотків річних.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц дійшла висновку, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум (аналогічна правова позиція міститься у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №909/231/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18).

З огляду на встановлені судом першої інстанції та підтверджені матеріалами справи обставини щодо прострочення відповідачем виконання рішення суду у справі №910/24542/15, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 40244,07 грн. - 3% річних та 170569,98 грн інфляційних.

Доводи апелянта стосовно того, що позивачем свідомо не було вчинено дій спрямованих на виконання ухвали суду, є безпідставним, оскільки виконання рішення суду (ухвали) є обов`язковим для відповідача.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Крім того відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене посилання скаржника на правові висновки, викладені у рішеннях Апеляційного суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №761/35015/15-ц, від 12.01.2016 у справі №752/8642/15-ц, постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016 у справі №6- 2491 цс 15, не приймаються судом до уваги.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 у справі № 910/13238/18 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 у справі № 910/13238/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 у справі № 910/13238/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/13238/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 01.10.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка