ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. Справа№ 910/11317/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Тарасенко К.В.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 (повний текст рішення складено 27.05.2019)

у справі №910/11317/18 (суддя Щербаков С.О.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250"

до:

1. Київської обласної державної адміністрації,

2. Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство"

про визнання недійсними рішень та договору про організацію перевезень пасажирів, -

ВСТАНОВИВ:

У 2018 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" про:

- визнання недійсним рішення конкурсного комітету з підготовки та проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації, оформленого протоколом від 03,05 листопада 2015 року №2015-3, в частині визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" переможцем у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна";

- визнання недійсним наказу Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації від 25.11.2015 №39-од в частині введення в дію рішення конкурсного комітету з підготовки та проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації, про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" переможцем у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна";

- визнання недійсним договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" за результатами проведеного 03 листопада 2015 року конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна".

В обґрунтування позову позивача зазначив, що рішення конкурсного комітету Київської обласної державної адміністрації, наказ Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації в частині введення в дію цього рішення та договір укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" підлягають визнанню недійсними, оскільки прийняті з порушенням норм чинного законодавства, зокрема Закону України "Про автомобільний транспорт" та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення за результатом проведеного 03.11.2015 року конкурсу, оформленого протоколом № 2015-3 в частині визнання переможцем на об`єкті конкурсу № 24, ТОВ "Димерське АТП" є правомірним та таким, що винесене у відповідності до норм чинного законодавства та, як наслідок, правомірним є і наказ від 25.11.2015 року №39-од в частині введення в дію рішення Конкурсного комітету, оформленого протоколом №2015-3 по переможцю конкурсу на об`єкті № 24, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також місцевий господарський суд зазначив, що обставини, які б свідчили про порушення прав та інтересів позивача судом не встановлено, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладеного між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" за результатами проведеного 03 листопада 2015 року конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна".

Окрім цього, при винесенні рішення, суд першої інстанції зазначив, що якщо оскарження результатів конкурсу поєднано з вимогами про визнання недійсними укладених договорів на виконання пасажирських перевезень або зобов`язання укласти договір саме з позивачем, спори щодо таких позовних вимог підвідомчі господарським судам.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" звернулося до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 року у справі №910/11317/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справ, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, скаржник наводить підстави для задоволення позову, що й були наведені в позовні заяві та заяви про зміну підстав позову.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 року у справі №910/11317/18 та призначено розгляд справи на 01.08.2019 року.

29.07.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 3 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.07.2019 року, у зв`язку з відпусткою суддів Коробенко Г.П. та Тищенко А.І., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/11317/18 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено розгляд справи на 26.09.2019 року.

25.09.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю представника в іншій справі.

26.09.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні 26.09.2019 року відповідач 1 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити клопотання про закриття провадження у справі. Представник відповідача 3 не заперечував проти клопотання про закриття провадження у справі. Представники позивача та відповідача 2 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача та відповідача 2.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а тому клопотання про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справ закриттю з наступних підстав.

Як вже було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" про:

- визнання недійсним рішення конкурсного комітету з підготовки та проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації, оформленого протоколом від 03,05 листопада 2015 року №2015-3, в частині визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" переможцем у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна";

- визнання недійсним наказу Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації від 25.11.2015 №39-од в частині введення в дію рішення конкурсного комітету з підготовки та проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації, про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" переможцем у конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна";

- визнання недійсним договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" за результатами проведеного 03 листопада 2015 року конкурсі на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна".

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 2, 7 частини першої статті 4 цього ж Кодексу публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Пункт 16 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України формулює поняття адміністративного договору як спільного правового акта суб`єктів владних повноважень або правового акта за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має певне розмаїття форм, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлює, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду (ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту, а на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

Вказані повноваження виконавчого органу сільської, селищної, міської ради кореспондуються з повноваженнями, зазначеними у підпунктах 10 та 12 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а повноваження адміністрації - з пунктом 2 статті 20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», який передбачає, що місцева державна адміністрація забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв`язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності.

Частина 1 ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» указує, що організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Таким чином, з огляду на вказані приписи норм матеріального та процесуального права, слід зазначити, що на органи виконавчої влади та місцевого самоврядування покладені повноваження із забезпечення обслуговування населення засобами транспорту, в тому числі із залученням з цією метою на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності.

Відповідно до змісту абзацу 3 пункту 2 Порядку конкурсний комітет - це постійний або тимчасовий орган, утворений організатором для розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця.

Так, наведена норма дає підстави для висновку, що рішення конкурсного комітету, утвореного відповідним органом влади для виконання покладених на останнього повноважень, є управлінським у сфері транспортного обслуговування.

З аналізу наведених норм вбачається, що орган виконавчої влади - це суб`єкт владних повноважень, що виступає у правовідносинах щодо організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів як організатор та контролюючий орган у цій сфері, відповідно й правовідносини, що складаються між організатором та учасниками конкурсу під час його організації та проведення містять ознаки публічно-правових відносин у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а договір про організацію перевезень, укладений за наслідками проведення такого конкурсу, відповідає ознакам адміністративного договору.

Позивач у даній справи, як вже було зазначено вище просить визнати недійсним рішення конкурсного комітету та Наказ введення в дію рішення конкурсного комітету і визнати недійсним укладений на їх підставі договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладеного між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Димерське автотранспортне підприємство" за результатами проведеного 03.11.2015 року конкурсу на право здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті №348 "Гаврилівка - Київ АС "Дачна".

Тобто, предметом розгляду в цій справі є дії адміністрації як суб`єкта владних повноважень і перевірка результату дій такого органу під час реалізації покладених на нього управлінських функцій, а також відповідність приписам чинного законодавства договору, укладеного сторонами за результатами таких дій, що в цілому свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже, з огляду на предмет та зміст позовних вимог, характер правовідносин та суб`єктний складу сторін як учасників таких правовідносин, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду цього спору за правилами Господарського процесуального кодексу України є неправильними й такими, що не відповідають наведеним приписам норм матеріального та процесуального права.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/2175/18 від 12.06.2019 року.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Великої палати, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 910/2175/18.

Враховуючи вищевикладену правову позицію Великої Палати Верховного суду, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на характер спірних правовідносин дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а відповідно оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справ.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. (ч. 1, ст. 278 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 278 ГПК України порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених ст. ст. 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 231, 267, 270, 273, 275, 278, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України,Північний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 року у справі № 910/11317/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 року у справі № 910/11317/18 скасувати.

3. Провадження у справі № 910/11317/18 закрити.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11317/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.09.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

К.В. Тарасенко