ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. Справа№ 910/1374/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явились,

від відповідача Апостолюк О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАЖИТЛОСЕРВІС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 (повний текст рішення складено 06.06.2019 р.)

у справі № 910/1374/19 (суддя Сташків Р.Б.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАЖИТЛОСЕРВІС"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерні зорі"

про стягнення 444 646,72 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю "АКВАЖИТЛОСЕРВІС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерні зорі" про стягнення 444 646,72 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач з 01.09.2016 року розпочав фактичне управління будинком, як ОСББ, але договір на постачання електричної енергії у будинок уклав лише 15.02.2018 року (п. 9.4, договір застосовуються до відносин з 31.12.2016 року), тому за період з 01.09.2016 року по 15.02.2018 року витрати на оплату електроенергії, яка постачалася у будинок (та за перетікання реактивної) поніс позивач, і оскільки він кошти від співвласників будинку не отримував, то вважає, що ОСББ зобов'язане компенсувати йому 233 233, 39 грн. заборгованості, а також нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою цих коштів санкції (пеню за договором Позивача з електропостачальником, втрати від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів, що у спірний у межах даної справи період, з 01.09.2016 року по 15.02.2018 року, позивачем будинок було передано в управління ОСББ, а також те, що ОСББ було споживачем електроенергії у спірний період з 01.09.2016 року по 15.02.2018 року вартістю 233 233, 39 грн., а отже не доведено, що ОСББ вартість електроенергії зобов'язано компенсувати позивачу, і сплатити санкцій за несвоєчасну компенсацію відповідно

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАЖИТЛОСЕРВІС" подало до Північного апеляційного господарського суду з апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 року у справі №910/1374/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято на підставі не повністю досліджених обставин, з порушенням норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Зокрема скаржник зазначає, що місцевий господарський суд в порушення норм процесуального права прийняв відзив відповідача на позов до розгляду після строку, встановленого судом для надання такого відзиву.

Також скаржник звертає увагу, що будинок фактично прийнято відповідачем в управління 01.09.2016 року, таким чином на ОСББ з 01.09.2016 року покладається обов`язок, зокрема утримання в належному технічному стані внутрішньо будинкових електромереж, електротехнічного обладнання, що забезпечує обслуговування будинку, у тому числі, укладення відповідних договорів з електропостачальною організацією на постачання електроенергії для забезпечення належного обслуговування спільного майна будинку та прибудинкових територій.

Враховуючи вищевикладене, скаржник зазначає, що відповідно до розрахунку спожитої електроенергії ОСББ за період з 01.09.2016 року по 15.02.2018 року не відшкодувало позивачу спожитої активної та реактивної електроенергії на загальну суму 233 233, 39 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Коробенко Г.П., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАЖИТЛОСЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 року у справі №910/1374/19 та призначено розгляд справи на 01.08.2019 року.

29.07.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.07.2019 року, у зв'язку з відпусткою суддів Коробенко Г.П. та Михальської Ю.Б., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/1374/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАЖИТЛОСЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено розгляд справи на 26.09.2019 року.

В судовому засіданні 26.09.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27.06.2007 року між АЕК "Київенерго" та позивачем укладено договір про постачання електричної енергії №80701. (далі договір №80701; а.с. 27-30).

Відповідно до договору №80701 постачальник, продає Позивачу, як споживачу, електричну енергію, а споживач оплачує її вартість та здійснює інші платежі згідно Договору.

Відповідно до п. 2.3.3, 2.3.4 договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників споживачів"; здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками "Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників споживачів" та "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Пунктом 2.5 Договору №80701 передбачено, що у разі звільнення споживачем займаного приміщення, передачі його на баланс іншій особі, реорганізації, ліквідації (у тому числі шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення споживач зобов'язаний повідомити постачальника за 20 діб до дня зміни власника приміщення (передачі приміщення на баланс іншій особі) та надати документи, які підтверджуються такі обставини, і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених Договором до дня зміни власника приміщення (передачі приміщення на баланс іншій особі) включно, а постачальник зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня заміни власника приміщення (передачі приміщення на баланс іншій особі).

Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на термін до 31.12.2007; договір вважається продовженим на наступний календарний рік якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною стороною не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.5 Договору).

Згідно з Додатком №4а до договору №80701 до об'єктів, на які здійснюється постачання електричної енергії, віднесено і житловий будинок №3-Г по вул. Ю. Шумського, у м. Києві (далі - Будинок), який тоді перебував в обслуговуванні Позивача, як експлуатуючої організації. (а.с. 33-48).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу установчих зборів ОСББ від 03.04.2016 року, у вказаному Будинку було створено ОСББ "Озерні зорі". (а.с. 49).

Відповідно до протоколу загальних зборів ОСББ від 29.05.2016 року було обрано спосіб управління будинком через прийняття Будинку у управління. (а.с. 50).

В матеріалах справи також наявний лист №06 від 01.09.2016 року, яким відповідач звернувся до позивача стосовно того, що 13.04.2016 року у будинку зареєстровано ОСББ, 20.04.2016 року позивачу було вручено листа від ОСББ з вимогою про утворення комісії для передачі примірників технічної та іншої передбаченої законодавством документації на Будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний Будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж, але Позивач не вчинив жодних дій для передачі вказаної документації та ігнорує подальші листи від ОСББ з цього питання. Тому ОСББ вважає, що з моменту створення ОСББ, а саме, з 13.04.2016 року, позивач неправомірно продовжує виконувати функції балансоутримувача (здійснювати обслуговування) Будинку, і знаходження вищезгаданої технічної документації у позивача є незаконним. Враховуючи наведені неправомірні на переконання ОСББ дії позивача, його було повідомлено, що на виконання рішення загальних зборів ОСББ приймає управління Будинком з 01.09.2016 року і з цієї дати працівникам (робітникам) позивача доступ до Будинку, в т.ч. до інженерних мереж, щитових, підвальних та інших технічних приміщень буде обмежено, що ОСББ самостійно буде управляти Будинком, а отже потреба у послугах позивача з 01.09.2016 року відсутня. (а.с. 51).

Також в матеріалах справи наявний лист №6 від 18.01.2018 року, яким позивач вернувся до ПАТ «Київенерго» з вимогою зняти з ТОВ «Акважитлосервіс» нарахування за поставлену електроенергію за об`єктом електропостачання, а саме, багатоквартирний будинок №3Г по вул. Ю. Шумського, м. Києва з вересня 2016 року. (а.с. 52-54).

15.02.2018 року між ПАТ "Київенерго" та ОСББ "Озерні Зорі" укладено договір № 63870 на постачання електричної енергії, відповідно до п. 9.4 якого умови договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення, а саме з 31.12.2016 року. (а.с. 214-218).

В матеріалах справи також наявні платіжні доручення, відповідно до яких було оплачено відповідачем рахунок №63870012/2/1 від 16.02.2018 року на загальну суму 966 265, 44 грн. за спожиту активну електричну енергію у період з грудня 2016 року по лютий 2018 року. (а.с. 221-226).

Звертаючись з даним позовом, позивач зазначає, що доступ його працівникам до Будинку дійсно було фактично обмежено з 01.09.2016 року, але враховуючи, що з 01.07.2015 року статтю 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", яка передбачала обов'язковість передачі багатоквартирного будинку на баланс ОСББ, було виключено з вказаного Закону, то ОСББ могло управляти Будинком з 01.09.2016 року без прийняття його на баланс.

Позивач вважає, що ОСББ фактично розпочало з 01.09.2016 року управління Будинком, а відтак, зобов'язано і нести усі обов'язки управителя (утримання, забезпечення обслуговування Будинку, укладення відповідних договорів з постачальниками тощо). Позивач зазначає, що з 01.09.2016 року припинив обслуговування Будинку, тому не виставляв рахунки та не нараховував заборгованість співвласникам Будинку за спожиту електричну енергію, оскільки це мало здійснювати ОСББ.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" (тут і надалі всі закони наводяться у редакції на час виникнення спірних правовідносин), об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону, колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об'єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об'єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж.

Згідно зі ст. 22 вказаного Закону, газо- та електропостачання квартир та нежитлових приміщень здійснюється на підставі договорів між їх власниками і газо- та електропостачальними організаціями відповідно до вимог законодавства. Договори з управителем укладаються об'єднанням відповідно до закону.

Нормами ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення:

протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

шкідливий результат такої поведінки (збитки);

причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

вина правопорушника.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності збитків, протиправності дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

Колегія суддів зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які господарські зобов`язання.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/523/17 від 27.03.2017 року було встановлено, що за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року ТОВ "Акважитлосервіс" (Позивач у даній справі) у розумінні умов Договору є споживачем активної електроенергії, у тому чисті, що постачалася у Будинок, а також особою, яка з вересня 2015 року по листопад 2016 року за умовами Договору зобов'язана сплачувати за перетікання реактивної електроенергії. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що ТОВ "Акважитлосервіс" за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року було частково оплачено за активну електроенергію, та за період з вересня 2015 року по листопад 2016 року частково оплачено за перетікання реактивної електроенергії.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивач у даній справі, зазначав у справі №910/523/17, що у зв'язку зі створенням ОСББ у Будинку ТОВ "Акважитлосервіс" припинив здійснювати обслуговування Будинку з 01.09.2016 року. При цьому, вказана обставина була судом у справі №910/523/17 досліджена та відхилена з посиланням на 2.5 Договору, що ТОВ "Акважитлосервіс" після створення ОСББ не звертався до Київенерго з відповідним повідомленням, тому зміни у Договір внесені не були, і відсутні докази на підтвердження передання з балансу ТОВ "Акважитлосервіс" на баланс ОСББ Будинку.

Отже, з наведеного вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/523/17 від 27.03.2017 року визнано позивача споживачем електричної енергії по договору №80701 від 27.06.2007 року в період з серпня 2015 року по листопад 2016 року.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/4693/18 від 23.10.2018 року було встановлено, що за період з грудня 2016 року по березень 2018 року (включно) за умовами Договору №80701 від 27.06.2007 року була поставлена активна електроенергія, яка підлягає оплаті, і за цей же період були здійснені нарахування за перетікання реактивної електроенергії, проте ТОВ «Акважитлосервіс» свої обов'язки за договором №80701 від 27.06.2007 року щодо своєчасної та повної сплати вартості спожитої електричної енергії та послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за спожиту у період з 01.12.2016 року по 31.03.2018 року активну електроенергію у розмірі 291 977,96 грн. та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної - 3 258,63 грн.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи №910/4693/18 було досліджено доводи ТОВ "Акважитлосервіс", що у зв'язку зі створенням ОСББ у Будинку, витрати ТОВ "Акважитлосервіс" по електроенергії у розмірі 69 87,30 грн. за період з грудня 2016 року по січень 2017 року повинні бути компенсовані позивачу ОСББ, та відхилено їх з посиланням на п. 2.5. договору №80701 від 27.06.2007 року, оскільки ТОВ «Акважитлосервіс» лише 18.01.2018 року звернувся до ПАТ "Київенерго" з листом, у якому просив вилучити об'єкт електропостачання - Будинок, з Договору, і що відсутні докази передання з балансу ТОВ "Акважитлосервіс" на баланс ОСББ Будинку 01.09.2016.

Колегія суддів також зазначає, що під час розгляду справи №910/4693/18 було враховано договір №63870 на постачання електричної енергії у Будинок від 15.02.2018 року укладений між ПАТ "Київенерго" та ОСББ, а саме п. 9.4., що умови договору застосовуються до відносин, що виникли з 31.12.2016 року, а тому ДТЕК мав право нараховувати ТОВ "Акважитлосервіс" вартість спожитої електроенергії.

Й наостанок колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи №910/4693/18 встановлено, що в період з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно ТОВ «Акважитлосервіс» надав приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські Електромережі" акти про використану електричну енергію та самостійно визначив обсяги спожитої ним електричної енергії. Зазначені акти містять підпис уповноваженої особи ТОВ «Акважитлосервіс» та печатку товариства.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/523/17 від 27.03.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/4693/18 від 23.10.2018 року позивачем не оскаржені та набрали законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, колегія суддів зазначає, що позивач у даній справі звернувся з позовом про відшкодування заборгованості за договором №80701 від 27.06.2007 року в розмірі 233 233, 39 грн. за період з 01.09.2016 року по 15.02.2018 року, тобто за період за який встановлено споживачем електричної енергії ТОВ «Акважитлосервіс» рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/523/17 від 27.03.2017 року та рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/4693/18 від 23.10.2018 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 року у справі №910/13304/17 встановлено, що ТОВ «Акважитлосервіс» було повідомлено про створення ОСББ, та ОСББ неодноразово просило ТОВ «Акважитлосервіс», як балансоутримувача Будинку надати інформацію, документацію на Будинок та вчинити певні дії з метою передання такого будинку в управління ОСББ, щоб ОСББ відповідно до рішення загальних зборів від 29.05.2016 року могло б здійснювати управління будинком, але ТОВ «Акважитлосервіс» чинив перешкоди у передачі Будинку в управління, оскільки документацію на Будинок та іншу необхідну за законом документацію не передавав. Як наслідок вказаним рішенням зобов'язано ТОВ "Акважитлосервіс" усунути перешкоди ОСББ у здійсненні ним права розпорядження та користування Будинком шляхом вилучення у ТОВ "Акважитлосервіс" та передачі ОСББ за актом приймання-передачі оригіналів або належним чином засвідчених копій документів (у разі зберігання оригіналів документів у місцевих архівах) визначеної рішенням документації та Будинок та тої, яка передбачена законом для прийняття будинку в управління.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з невиконанням вимог закону та рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 року у справі №910/13304/17 з боку ТОВ "Акважитлосервіс" щодо передачі Будинку в управління ОСББ (передання всієї документації по Будинку, що встановлено вищеописаним рішенням), ОСББ хоч і заявило що "приступає до управління будинком з 01.09.2016 року", проте докази вчинення такої дії фактично у справі відсутні - відсутній складений між сторонами акт приймання-передачі оригіналів або належним чином засвідчених копій документів та Будинок та тої, яка передбачена законом для прийняття будинку в управління.

При цьому посилання позивача, що з 01.07.2015 року стаття 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», яка передбачала обов`язковість передачі багатоквартирного будинку з балансу на баланс, була виключена з Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», на підставі чого позивач робить висновок, що вимогами чинного законодавства не передбачено такої умови, за якої об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку для здійснення управління будинком необхідно прийняти цей будинок на баланс колегією суддів відхиляються оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 року у справі №910/13304/17 ТОВ "Акважитлосервіс" зобов'язано усунути перешкоди ОСББ у здійсненні ним права розпорядження та користування Будинком шляхом вилучення у ТОВ "Акважитлосервіс" та передачі ОСББ за актом приймання-передачі оригіналів або належним чином засвідчених копій документів (у разі зберігання оригіналів документів у місцевих архівах) визначеної рішенням документації та Будинок та тої, яка передбачена законом для прийняття будинку в управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено факту того, що відповідач завдав збитки позивачу в розмірі 233 233, 39 грн., а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також, оскільки позивачем не доведено збитків в розмірі 233 233, 39 грн., то у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 49 095, 76 грн., 3% річних у розмірі 12 327, 92 грн. та пені у розмірі 149 989, 65 грн. слід також відмовити.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 року у справі №910/1374/19 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАЖИТЛОСЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 року у справі №910/1374/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 року у справі №910/1374/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1374/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.09.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

К.В. Тарасенко