ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа №909/1040/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

прокурор: Макогон Ю.І.

від позивача: Валентієв В.В. - директор

від відповідача 1: Каліфіцький А.С.; Заник М.Ф.- представники

від відповідача 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Першого заступника прокурора Івано-Франківської області №05/2-228 вих-19 від 11.06.2019,

Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Інкорд ЛТД" б/н від 20.06.2019

Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №06-15/1488 від 21.06.2019

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 (суддя Максимів Т. В., повний текст рішення складено 04.06.2019, м. Івано-Франківськ)

у справі № 909/1040/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкорд ЛТД"

до відповідача-1 Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області

до відповідача-2 Державної казначейської служби України

за участю прокурора, який вступив у справу на захист інтересів держави в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування майнової шкоди в сумі 26 296 788,42грн

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкорд ЛТД" із позовною заявою до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди в сумі 26 296 788,42грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 у справі № 909/1040/18 позов задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ТОВ "Інкорд ЛТД" 8 407 004,00 грн. шкоди, завданої незаконними діями Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. В частині позовних вимог про стягнення 3 124 846,00грн шкоди, 13 293 916,68грн збитків від інфляції та 1 471 021,74грн трьох відсотків річних відмовлено. У задоволенні позову ТОВ "Інкорд ЛТД" до Державної казначейської служби України відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, зокрема, що Львівський апеляційний господарський суд в постанові від 30.03.2015 встановив незаконність дій Відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, а вчинення дії щодо реалізації майна у встановленому законом порядку відповідачем 1 є неможливим, у зв"язку з розпорядженням майном на власний розсуд новим власником шляхом знесення, суд вважає доведеним позивачем причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача-1 та завданням позивачу шкоди, а відтак і про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України заподіяної позивачу шкоди.

Першим заступником прокурора Івано-Франківської області подано апеляційну скаргу №05/2-228 вих-19 від 11.06.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 у даній справі в частині задоволення позовних вимог ТОВ Інкорд ЛТД про стягнення з Державного бюджету України 8 407 004,00 грн шкоди. Прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що рішення суду у цій частині є незаконним та необгрунтованим. Зокрема, прокурор посилається на те, що суд помилково визнав доведеними як незаконність дій ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції так і наявність причинного зв`язку між діями ВДВС так і настанням заявленої до стягнення шкоди.

Скаржник також зазначає, що законність електронниїх торгів, організованих 15.09.2014 ДП «Інформаційний центр» МЮУ з реалізації майна нежитлового приміщення Торгового дому «Золота Нива» встановлена рішенням Господарського суду м.Києва від 11.02.2015 у справі №909/1087/14, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Інкорд ЛТД» про визнання електронних торгів по реалізації предмета іпотеки недійсним.

Предметом позову у цій справі є стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок оцінки та подальшої реалізації нерухомого майна ТД "Золота нива" та є ідентичною шкоді, встановленій у кримінальному провадженні №0000065. Ця шкода заподіяна інтересам позивача не діями Державної виконавчої служби, а діями оцінювача ОСОБА_1 , яка не є працівником державної виконавчої служби, іншого органу державної влади, і за дії якої відповідно до норм ст.11 ЦК України держава відповідальності нести не може.

Отже, державний виконавець не тільки мав право, а й зобов`язаний був звернути стягнененя на майно боржника.

Окрім того, прокурор вважає, що при винесенні рішення про часткове задоволення вимог ТОВ «Інкорд ЛТД» судом не встановлено фактичну правову природу стягнутої шкоди та бузпідставно зроблено висновок про доведеність причинного зв`язку між заявленою до стягнення шкодою та діями ВДВС Івано-Франківського МУЮ..

ТОВ «Інкорд ЛТД» у відзиві на апеляційну скаргу прокуратури Івано-Франківської області рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом надано належну оцінку неправомірним діям ДВС Івано-Франківського МУЮ по передачі на реалізацію нерухомого майна ТД «Золота Нива» ТОВ фірми «Інкорд ЛТД» заг. пл. 1 325,5 кв.м нежитлових приміщень, які знаходились по АДРЕСА_1 у м.Івано-Франківськ підтверджено, що вчинено кримінальне правопорушення службовими особами ДВС Івано-Франківського МУЮ на основі представлених доказів та фактів.

ТОВ фірмою "Інкорд ЛТД" подано апеляційну скаргу №05/2-228 вих-19 від 11.06.2019 на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 у справі №909/1040/18 (та повторно подано копію зазначеної апеляційної скарги), в якій просить суд відшкодувати 26 296 788,42грн. майнової шкоди з урахуванням інфляції та 3% річних на основі ст.625 ЦК України та безпірно списати з Державного бюджету України ТОВ фірмі «Інкорд ЛТД», яка заподіяна незаконними діями службових осіб ДВС Івано-Франківського МУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області та врахувати постанову від 30.03.2015 Львівського апеляційного господарського суду про неправомірні дії відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області щодо передачі для реалізації шляхом проведення електронних торгів нежитлового приміщення торгового дому «Золота Нива», що складається з приміщення позначеного в плані літ «А», пл. 1 325,5кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Франківськ.

Скаржник зазначає, що неправомірні дії державного виконаця полягають у незаконній (передчасній) передачі для реалізації шляхом проведення електронних торгів нежитлового приміщення торгового дому «Золота Нива», що складається з приміщення позначеного в плані літ «А», пл. 1 325,5кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у м. АДРЕСА_2 -Франківськ.

Зокрема, скаржник вважає, що враховучи постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 у справі №5010/2435/2011-9/88, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2015 у справі , вказане нежитлове приміщення мало бути повернене його власнику.

Однак, на думку скаржника, приведення сторін до первісного стану неможливе, оскільки приміщення є знищене новим власником внаслідок незаконних дій відділу ДВС.

Отже, скаржник вважає, що Івано-Франківський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зобов"язаний відшкодувати шкоду завдану позивачу в розмірі 26 296 788,42грн. шляхом перерахування коштів через Державну казначейську службу України.

Головним територіальним управлінням юстиції в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу №06-15/1488 від 21.06.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 у даній справі в частині задоволення позовних вимог ТОВ Інкорд ЛТД про стягнення з Державного бюджету України 8 407 004,00грн шкоди, посилаючись на те, що рішення у цій частині є незаконним, висновки суду не відповідають вимоггам чинного законодавства та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник вважає, що висновки суду, викладені у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 у справі №50/2435/2011-9/88, якою встановлено незаконність дій державного виконаця відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ щодо передачі для реалізації шляхом проведення електронних торгів нежитлового приміщення Торгового дому «Золота Нива», не відповідають дійсним обставинам справи.

Також, скаржник вважає, що відмовляючи у застосуванні строку позовної давності, суд помилково зробив висновок про відсутність підтсав для застосування строку позовної давності.

Скаржник зазначає, що Державна казначейська служба України є належним відповідачем у справі і судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України.

Представники сторін та прокурор в судовому засіданні виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційних скарг.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

24.01.2006 між АКБ "Імексбанк", який змінив назву на ПАТ "Імексбанк" (як кредитором) та ТОВ "Інкорд ЛТД" (як позичальником) укладено договір кредитної лінії №25 про надання кредиту, із змінами від 18.07.2006, 20.11.2007,14.04.2008, 29.10.2008.

В подальшому, у забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредитної лінії сторони уклали договір іпотеки від 24.01.2006, за умовами якого ТОВ "Інкорд ЛТД" передав в іпотеку банку нерухоме майно - приміщення Торгового дому "Золота нива", літ. "А", загальною площею 946,8 кв.м, розташоване в АДРЕСА_3 . АДРЕСА_2 -Франківську на вул. Симоненка, 11а, що належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.2000. Договір посвідчений приватним нотаріусом Шкіндер С.В. 24.01.2006, зареєстрований в реєстрі за №103; накладено заборону відчуження предмета іпотеки, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відповідний запис.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.06.2009 у справі № 22/62, задоволено позов ПАТ "Імексбанк" до ТОВ "Інкорд ЛТД" про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 25 від 24.01.2006 та додаткових угодах до нього в сумі 2 013 351,28 грн станом на 09.04.2009, звернено стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 24.01.2006 - торговий дім "Золота нива", що складається з приміщення Торгового дому, літ. "А", загальною площею 946,8 кв.м, розташованого на АДРЕСА_4 . Симоненка, 11а в м. Івано-Франківську, шляхом продажу банком предмета іпотеки будь-якому покупцеві за початковою ціною 2 000 000 грн.

За заявою ПАТ "Імексбанк" ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.11.2011 у справі №22/62 змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.06.2009 у справі №22/62 із звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення грошових коштів в сумі 2 013 351,28 грн, з тих підстав, що площа приміщень, переданих в іпотеку, змінилася і не відповідає площі, вказаній в договорі іпотеки.

Згідно з технічним паспортом, складеним 24.12.2007 Івано-Франківським ОБТІ та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17246694, виданим 28.12.2007 судами встановлено, що за рахунок проведення реконструкції приміщення торгового дому його площа збільшилася та становить 1 256,3 кв.м та на яку ТОВ "Інкорд ЛТД" зареєстроване право власності.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2012 у справі №5010/2435/2011-9/88 задоволено позов ПАТ "Імексбанк" до ТОВ Фірма "Інкорд ЛТД" про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №25 від 24.01.2006. Присуджено до стягнення з ТОВ Фірма "Інкорд ЛТД" на користь ПАТ "Імексбанк": 28 668,35 дол. США, що еквівалентно 228 839,37грн - заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 10.04.2009 по 26.04.2010; 33 549,02 грн - заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 10.04.2009 по 26.04.2010; 5 247,80грн - витрат по сплаті судового збору.

14.02.2012 на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2012 у справі № 5010/2435/2011-9/88 виданий наказ №199.

27.02.2012 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №31404796 з виконання наказу № 199 від 14.02.2012.

23.01.2012 ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 30775328 з виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 14.11.2011 у справі №22/62.

Постановою від 02.10.2012 ВП №31404796 об`єднано виконавче провадження з виконання наказу № 199 від 14.02.2012 із виконавчим провадженням №30775328 з виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 14.11.2011 у справі № 22/62, і присвоєно їм єдиний номер №30775328.

22.07.2013 державний виконавець склав Акт опису і арешту майна - приміщення Торгового дому "Золота нива", зазначеного в плані літерою "А" загальною площею 1 325,5 кв.м, який знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Симоненка, 11а.

Для оцінки описаного і арештованого майна та визначення його ринкової вартості постановою державного виконавця про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №30775328 призначено ОСОБА_1 експертом, суб`єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Експерт ОСОБА_1 надала звіт від 28.05.2014 про незалежну оцінку вартості нежитлових приміщень та висновок оцінювача про вартість нежитлових приміщень Торгового дому "Золота нива", що складається з приміщення, зазначеного в плані літерою "А" загальною площею 1 325,5 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 а, станом на 27.05.2014, згідно з яким стартова ціна для продажу на відкритих торгах, згідно з законодавством, визначена в сумі 2 522 806 грн (без ПДВ).

Копії звіту про незалежну оцінку вартості нежитлових приміщень Торгового дому "Золота нива" та обладнання для боулінгу були надіслані ТОВ фірма "Інкорд" ЛТД та ПАТ "Імексбанк".

Боржник подав ВДВС заперечення від 06.06.2014 №06-06/14 на проведену оцінку майна, в якому вказав, зокрема, на невідповідність оцінки Національному стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 № 1440.

Рецензування звіту про оцінку не проводилося.

Заступник начальника ВДВС Івано-Франківського МУЮ надав начальнику управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області заявку №02-19/22434 від 08.08.2014 на реалізацію описаного й арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Начальник управління ДВС подав ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України заявку №011-17/1292 від 15.08.2014 на публікацію повідомлення щодо передачі на реалізацію шляхом проведення електронних торгів майна - нежитлового приміщення Торгового дому "Золота нива" та проведення 15.09.2014 аукціону з продажу цього майна, лот №234.

Згідно з актом про проведені електронні торги арештованого майна від 23.09.2014, який складений на підставі протоколу №2972 проведення електронних торгів від 15.09.2014, переможець торгів ОСОБА_2 здійснила розрахунок за придбане майно в повному обсязі, загальна сума реалізації майна - 2 522 806 грн.

ТОВ фірма "Інкорд" ЛТД звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області зі скаргою (вх. №12548/14 від 24.09.2014) на дії ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, в якій просив визнати дії ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції щодо передачі на реалізацію на електронних торгах торгового дому " ІНФОРМАЦІЯ_1 Нива", розташованого на АДРЕСА_2 , загальною площею1 325,5 кв.м, протиправними і такими, що суперечать вимогам ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 39 Закону України "Про іпотеку".

23.12.2014 Господарський суд Івано-Франківської області відхилив скаргу на дії ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції.

30.03.2015 Львівський апеляційний господарський суд ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 у справі № 5010/2435/2011-9/88 скасував та прийняв нову ухвалу, якою визнав незаконними дії Відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції щодо передачі для реалізації шляхом проведення електронних торгів нежитлового приміщення Торгового дому "Золота нива", що складається з приміщення, позначеного в плані літерою "А", загальною площею1 325,5 кв м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 а , та встановив, що державним виконавцем порушено ч. 4 ст. 58, ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження", п.п. 4.1.1, 4.2.2, 4.5.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5.

23.06.2015 Вищий господарський суд залишив постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 без змін, та вказав що державний виконавець в порушення порядку визначення вартості та оцінки майна боржника, встановленого ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", не призначив рецензування звіту про оцінку майна.

Згідно приписів ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає правомірним прийняття постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 як доказ, що саме внаслідок незаконних дій Відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції порушено право позивача на мирне володіння майном та передано його на реалізацію шляхом проведення електронних торгів.

В ході рогляду справи позивач зазначив, що внаслідок незаконних дій Відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції реалізовано його майно за ціною 2522806 грн, визначеною у Звіті про незалежну оцінку вартості нежитлових приміщень від 28.05.2014, виконаному суб"єктом оціночної діяльності - Михайловою Т.В., який згідно Висновку №4769 від 23.01.2017 судової оціночно-будівельної експертизи Львівського НДІСЕ визнаний таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, засадам, оціночним процедурам та іншим нормативним документам з питань оцінки нерухомих об"єктів.

Згідно Висновку №4289 від 14.12.2015 судової оціночно-будівельної експертизи Львівського НДІСЕ, станом на 27.05.2014, ринкова вартість нежитлових приміщень могла становити 11 531 850 грн.

Обставина, що об"єкт нерухомого майна, який належав позивачеві на праві власності знищений, шляхом знесення, визнається учасниками справи та не підлягає доказуванню, згідно ст.75 ГПК України.

У зв"язку із неможливістю повернути його в натурі, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду із вимогою про відшкодування шкоди в розмірі втраченого майна.

Щодо посилання прокурора та відповідачів на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 у справі №22/62, яка залишена без змін Вищим господарським судом України та Верховним судом України, якою відхилено скаргу ТОВ фірми "Інкорд" ЛТД на дії Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо передачі для реалізації на електронних торгах ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України предмета іпотеки Торговий дім "Золота нива" (вул.Симоненка,11а, м.Івано-Франківськ, вул.Симоненка,11а, площею 1 325,5 кв.м.,), як на процесуальний документ, яким встановлені в аналогічних із справою №5010/2435/2011-9/88 (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2015) правовідносинах протилежні висновки, судова колегія зазначає таке.

Верховний Суд України в постанові від 02.12.2015 встановив, що у справі №22/62 Вищий господарський суд України, погодившись із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ТОВ фірма "Інкорд" ЛТД на дії органу Державної виконавчої служби України щодо передачі для реалізації на електронних торгах предмета іпотеки, свій висновок обґрунтував тим, що державний виконавець, виконуючи ухвалу суду про зміну способу виконання рішення суду, діяв у межах приписів Закону України "Про виконавче провадження", вжив необхідних заходів щодо виконання рішення суду і правомірно звернув стягнення на спірне майно у зв`язку з тим, що грошей або іншого майна у боржника не виявилося. Одночасно Вищий господарський суд України зазначив, що оскільки стягувач у спірному виконавчому провадженні одночасно був іпотекодержателем спірного майна, то порушення державним виконавцем норм Закону України "Про іпотеку" не відбулося.

Крім того, Вищий господарський суд України зауважив, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення частини 4 статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" та дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення вартості майна належним чином, оскільки боржник не оскаржив відомі йому результати оцінки у встановленому законом порядку.

У справі № 5010/2435/2011-9/88 Вищий господарський суд України погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо неправомірності дій державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ з передачі на реалізацію нерухомого майна, який у порушення порядку визначення вартості та оцінки майна боржника, встановленого частиною 4 статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", не призначив рецензування звіту про оцінку майна. При цьому Вищий господарський суд України виходив із тих встановлених судом обставин, що боржник подав свої заперечення на проведену оцінку майна (постанова від 23 червня 2015 року).

Отже суд відхиляє ці доводи прокурора та відповідачів, як такі що не відповідають дійсності, оскільки Верховний Суд України дійшов висновку, що суди оцінювали порушення державним виконавцем норм закону при вчиненні різних виконавчих дій, зокрема при виконанні ухвали суду про зміну способу виконання рішення суду та дій з передачі на реалізацію нерухомого майна боржника.

Посилання прокурора на рішення Господарського суду м.Києва від 11.02.2015 у справі №909/1087/14, відповідно до якого суд відмовив позивачу у задоволенні позову про визнання електронних торгів по реалізації предмета іпотеки недійсним, також суд відхиляє, оскільки при розгляді цієї справи судом не досліджувалось питання визначення ціни об"єкта продажу, а лише процедура проведення аукціону відповідно до Тимчасового положення при проведенні електронних торгів.

Твердження прокурора про те, що предмет позову у цій справі про стягнення майнової шкоди, є ідентичною шкоді, встановленій в кримінальному провадженні та пред"явлення цивільного позову у розмірі спричинених збитків відхиляються судом, оскільки доказів прийняття до розгляду цивільного позову та його задоволення матеріали справи не містять.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ст.2 ГПК України).

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст.1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії Івано-Франківського міськвідділу ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області , внаслідок яких було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає правомірним посилання суду на те, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Як вже зазначалось вище та правомірно зазначено судом першої інстанції, незаконність дій Івано-Франківського міськвідділу ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області щодо передачі для реалізації шляхом проведення електронних торгів нежитлового приміщення Торгового дому "Золота нива", що складається з приміщення, позначеного в плані літерою "А", загальною площею 1325,5 кв м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на АДРЕСА_1 а, встановлені у справі №5010/2435/2011-9/88.

Отже, факт незаконності дій державного виконавця на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди вже встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили, і в цій частині мають преюдиційне значення для вирішення цього спору.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За приписами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд в силу приписів частини першої статті 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлені судом фактичні обставини викладаються в судовому рішенні з посиланням на докази, на підставі яких їх встановлено.

Суд враховує, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов"язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що Львівський апеляційний господарський суд в постанові від 30.03.2015 встановив незаконність дій Відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, а вчинення дії щодо реалізації майна у встановленому законом порядку відповідачем 1 є неможливим, у зв"язку з розпорядженням майном на власний розсуд новим власником шляхом знесення, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо доведення позивачем причинно-наслідковий зв`язку між протиправними діями відповідача-1 та завданням позивачу шкоди, а відтак і про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України заподіяної позивачу шкоди.

Суд першої інстанції правомірно не погодився з розрахунком позивача, де для розрахунку суми завданої шкоди позивач від суми 11 531 850 грн - ринкова вартість нежитлових приміщень розважального центру "Золота Нива" загальною площею 1325,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 - АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 ,11а станом на 27 травня 2014 року, яка встановлена у висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 14.12.2015 №4289 та яку суд прийняв як доказ, відняв суму боргу 2 013 351,28грн., яка встановлена рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.06.2009 у справі № 22/62 з огляду на те, що позивач є власником приміщення Торгового дому "Золота нива" загальною площею 1256,3 кв.м, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 21.12.2000 та Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.12.2007.

Як вбачається із Висновку №4289 від 14.12.2015 судової оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість встановлювалась на площу приміщень 1 325,5 кв.м, в той час як станом на час проведення експертизи за позивачем було зареєстроване право власності на загальну площу 1256,3 кв.м, тому виходячи з ринкової ціни приміщень за 1 кв.м. - 8700 грн, згідно Висновку реальна ринкова вартість належних на праві власності позивачу приміщень становила 10929810 грн ( 1256,3 кв.м х 8700 грн).

Відповідно до Акта про проведення електронних торгів арештованого майна сума реалізації майна становила 2 522 806 грн, яка спрямована на погашення боргу боржника, згідно рішення від 19.06.2009 у справі № 22/62, виконавчого збору та інших витрат у зведеному виконавчому провадженні, про що сторони не заперечували.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що захисту належить право власності, зареєстроване у встановленому законом порядку, беручи до уваги те, що сума, отримана від реалізації майна спрямована на погашення боргу позивача перед банком, до стягнення належить шкода, заподіяна позивачеві в розмірі 8 407 004 грн (10 929 810 грн 2 522 806 грн).

В частині позовних вимог про стягнення 3 124 846 грн шкоди завданої незаконними діями Івано-Франківського міського Відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області належить відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення 13 293 916, 68грн. збитків від інфляції та 1 471 021,74грн. трьох відсотків річних, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз положень статей 1166, 1173 та 1174 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що покладення на особу передбаченої статтями ЦК України, зазначеними вище, відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення грошових зобов`язань, зокрема, статті 625 ЦК України.

Обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема, у випадку відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Отже, дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із відшкодуванням шкоди як деліктного зобов`язання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що у цій справі відсутні правові підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

За таких обставин позов належить до часткового задоволення та стягнення 8 407 004 грн шкоди, завданої незаконними діями Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Щодо вимог позивача до відповідача 2 Державної казначейської служби України судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що відшкодування шкоди у цій справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, прийнятим державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Згідно з частиною першою ст. 48 названого Кодексу, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка, зокрема, передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу , а в разі відсутності у такого державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, через Державну казначейську службу України, у випадку набрання рішенням суду законної сили, буде лише здійснено виконання рішення суду про стягнення в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій Івано-Франківського міського Відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 905/1071/17.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог до відповідача 2 належить відмовити.

Щодо строку позовної давності заявленого в ході розгляду справи в суді першої інстанції судова колегія зазначає наступне..

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Виходячи з того, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

В ході розгшляду справи в суді першої інстанції правомірно встановлено, що позивач визначив відповідачем 1 особу, яка безпосередньо порушила його право власності - Івано-Франківський міський Відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, який не звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Щодо Державної казначейської служби України, яка заявила про застосування строку позовної давності, позивач просив суд лише зобов"язати відповідача 2 безспірно списати з Державного бюджету суму заподіяної шкоди відповідачем 1, тому у суду відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у даній справі в апеляційному порядку покладається на скаржників в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 у справі № 909/1040/18 залишити без змін, апеляційні скарги Першого заступника прокурора Івано-Франківської області №05/2-228 вих-19 від 11.06.2019, ТОВ фірми "Інкорд ЛТД" б/н від 20.06.2019 та Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №06-15/1488 від 21.06.2019 без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 у справі № 909/1040/18 в апеляційному порядку покласти на скаржників.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 26 вересня 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.