ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1404/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №916/1404/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дісна"

до відповідача ОСОБА_1 Фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 474 606,40 грн., -

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 05.07.2019р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 03.05.2019р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дісна" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 Фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю 474 606,40 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки з відстрочкою платежу № 619/10 від 01.10.2010р.

27.05.2019р. Господарським судом Одеської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

20.06.2019р. за вх.№ 12353/19 господарським судом одержано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з посиланням при цьому на умови п.4.6. договору, а також на те, що наведена позивачем сума боргу не відповідає даним бухгалтерського обліку відповідача та повністю не визнається відповідачем, оскільки в обґрунтування наявності заборгованості позивач посилається на акти перевірки розрахунків за листопад 2016 року, та за грудень 2016 серпень 2017 року. При цьому, акт перевірки розрахунків за листопад 2016р. містить у собі лише інформацію стосовно поставок товару, його повернення та оплати лише за листопад 2016р. Сальдо на 01.11.2016р. взагалі не підтверджено та не відповідає бухгалтерському обліку підприємства відповідача. Також в цьому акті не мітиться оплата, яка була проведена відповідачем 09.11.2016р. на суму 10 000 грн. Акт перевірки розрахунків за грудень 2016р.- вересень 2017р. не містить підпису та печатки відповідача , а отже складений в односторонньому порядку.

Із наданих позивачем копій видаткових накладних, оплат товару неможливо визначити реальну суму поставок товару, повернення товару позивачу та оплат за поставлений товар. Будь-яких інших документів, що підтверджують наявність заборгованості за договором поставки з відстрочкою платежу №619/10 від 01.10.2010 року, до суду надано не було. В звязку з викладеним, наведена сума боргу не відповідає даним бухгалтерського обліку ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ та повністю не визнається відповідачем.

У відповіді на відзив за вх.№13322/19 від 05.07.2019р. позивач посилається на те, що станом на 30.11.2016р. у відповідача вже існувала заборгованість у погодженому ним розмірі 354 258,34 грн., яку ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ підтвердив шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки на Акті перевірки розрахунків з ОФ ТОВ «ФІРМА «ДІСНА». Сплачена відповідачем 09.11.2016р. сума 10 000 грн. була врахована позивачем в наступному періоді з 01.12.2016р по 08.09.2017р., підтвердженням чому є сальдо на початок періоду у сумі 354 258,34 грн. Позивачем було надано всю первинну документацію, яка в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджує господарську операцію, а саме видаткові накладні, накладні на повернення товару. Відповідачем отриманий податковий кредит на суму ПДВ від суми відвантаженого товару, що визначений в акті перевірки розрахунків станом з 01.12.2016р. по 01.02.2019р.

Щодо невизнання боргу відповідачем за попередні періоди, то між позивачем і відповідачем підписаний Акт перевірки розрахунків за період жовтень 2016р. та узгоджено суму заборгованості на початок періоду 01.10.2016р. 322382,80 грн. та кінець 31.10.2016р. 320 319,98 грн. Акт перевірки розрахунків за період вересень 2016р. узгоджує уму заборгованості на початок періоду 01.09.2016р. 286694,65 грн. та кінець періоду 30.09.2016р. 322382,80 грн. Акт перевірки розрахунків за період серпень 2016р. узгоджує суму заборгованості на початок періоду 01.08.2016р. 289547,43 грн. на кінець періоду 31.08.2016р. 286694,65 грн. Окрім того, 20.07.2018р. відповідачем отримано направлену позивачем ОСОБА_4 № 220 від 12.06.18р., і жодного разу з часу отримання ОСОБА_4 до моменту подання даної позовної заяви відповідач не спростував ані відсутність своєї заборгованості, ані розмір заборгованості.

У запереченнях на відповідь на відзив за вх.№14562/19 від 22.07.2019р. відповідач посилається на те, що акт перевірки розрахунків не може підтверджувати суму заборгованості, оскільки є лише технічним документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а відтак не є належним доказом факту здійснення поставки та відповідно не підтверджує наявність заборгованості за договором поставки.

Також відповідач посилається на те, що з аналізу бухгалтерських документів (видаткових накладних, накладних на повернення товару, платіжних доручень), які були надані позивачем вбачається, що відповідачу у період з серпня 2016р. по березень 2017р. поставлено товар на загальну суму 494126,18 грн. Відповідачем було сплачено за поставлений товар 300 000 грн., що визнається відповідачем. Також між сторонами було укладено угоду про залік взаємних зустрічних вимог на суму 9000 грн. Тобто, підтвердженою є заборгованість відповідача в розмірі 185126,18 грн.

Окрім того, відповідач вважає, що у договорі сторонами не було узгоджено відстрочення платежу за поставлений позивачем товар і тому всі платежі здійснені відповідачем за період з серпня 2016р. по лютий 2017р. фактично зараховані за оплату поставок у той же час.

У заяві за вх.№15268/19 від 31.07.2019р. позивач просить суд зобовязати відповідача надати до суду всі наявні у нього первинні документи та наявну бухгалтерську документацію щодо виконання договору поставки з відстрочкою платежу №629/10 від 01.10.2010р., а також щодо визначення розміру поточної заборгованості ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ перед позивачем ТОВ «Дісна», у тому числі, але не виключно, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, виписки з банківських рахунків по здійсненню всіх оплат за договором № 629/10 від 01.10.2010р., акти звірки взаєморозрахунків, регістри бухгалтерського обліку тощо.

У підготовчому засіданні 31.07.2019р. господарським судом відмовлено позивачу у задоволенні цієї заяви, про що постановлено відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, з мотивів того, що саме на позивача покладено обовязок доведення поставки товару відповідачу.

У письмових поясненнях щодо заперечень відповідача за вх.№15894/19 від 09.08.2019р., позивач вважає, що акти звірки розрахунків є належними доказами на підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача перед позивачем та посилається на те, що відповідачем перекручується висновок Верховного Суду у постанові від 05.03.2019р. у справі №910/1389/18, згідно з яким акт звірки є доказом по справі та є підтвердженням розміру заборгованості, якщо він підтверджений первинними документами ( а не існує сам по собі за відсутності господарських операцій та первинних документів). Позивачем було надано до суду первинну бухгалтерську документацію за період з 2015р. по 2017р. та акти звірки взаєморозрахунків, підписані обома сторонами спірного договору на підтвердження наявності відповідної заборгованості відповідача перед позивачем за вказаний період. Так, зі зведених регістрів бухгалтерського обліку ТОВ «Фірма Дісна» вбачається, що останнім було поставлено відповідачу за Договором поставки товар на загальну суму 2 431 764,6 грн., за який ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ було проведено оплати на суму 1 928 500 грн., додатково Відповідач повернув Позивачеві товар на суму 19 657,76 грн. та між сторонами Договору Поставки відбувся взаємозалік заборгованості на суму 9 000 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем складає: 2 431 764,16 грн. 1 928 500 грн. 19 657,76 грн. 9 000 грн. = 474 606,40 грн. - сума яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Посилання відповідача на те, що ним було здійснено оплату товару на загальну суму 300 000 грн. у вказаному періоді (в 2016 році), а тому нібито заборгованість відповідача підтверджується лише на 185 126,18 грн. є безпідставними та спростовуються наданими первинними документами, банківськими виписками та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №361.

Окрім того, позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі №910/16725/17. від 24.10.2018р. у справі №905/3062/17, від 17.10.2018р. у справі №905/3063/17, згідно з яким акт звірки взаєморозрахунків хоча і не є первинним документом, який засвідчує факт господарської операції, однак у розумінні ст.264 ЦК України є дією, яка свідчить про визнання відповідачем наявності свого боргу, у звязку із чим має місце переривання строку позовної давності, оскільки матеріали справи містять усі необхідні первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості, зафіксований сторонами в акті звірки.

У заяві за вх.№16787/19 від 21.08.2019р. позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем у звязку з розглядом справи №916/1404/19 у розмірі 38719,09 грн., в.ч. 7119,09 грн. судовий збір за подання позову, 26250 грн. витрати на правову допомогу, 5350 грн. витрати повязані зі збиранням доказів по справі.

У письмових поясненнях за вх.№16823/19 від 21.08.2019р. відповідач посилається на те, що на підтвердження існування заборгованості відповідача станом на 01.08.2016р. в розмірі 289547,43 грн. позивачем надано лише акт перевірки розрахунків за серпень 2016р.

Висновки Верховного Суду у постанові від 05.03.2019р. у справі №910/1389/18 та у постанові від 10.07.2019р. у справі №912/2391/16 стосуються того, що акт звірки розрахунків може бути доказом у справі у сукупності умов: підписання акту звірки уповноваженою особою боржника та підтвердження наявності боргу первинними бухгалтерськими документами.

При цьому, з аналізу первинних документів, які мали б підтверджувати розмір заборгованості у сумі 289547,43 грн., відображеної у акті перевірки розрахунків за серпень 2016 року виходить, що за період з 01.01.2015 р. по 01.08.2016 р., ТОВ «Фірма «Дісна» поставила товару за договором поставки № 619/10 від 01.10.2010 р. на загальну суму 1 009 567,20 грн., було повернуто товар на суму 4767,08 грн., та ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ здійснило оплати за поставлений товар за вказаний період у сумі 881 500 грн. .

Тобто, виходячи із даних, що містяться у матеріалах справи, заборгованість ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ за договором поставки № 619/10 від 01.10.2010 р. станом на 01.08.2016 р. склала 123 300,12 грн.

Також відповідач посилається на те, що з наданих копій первинних бухгалтерських документів (видаткових накладних, накладних на повернення товару, банківських довідок, платіжних доручень) за період з 01.01.2015 р. по 13.03.2017 р. вбачається, що позивач здійснив поставку товару на загальну суму 1 503 693,38 грн., повернення товару на суму 4 834,28 грн., між сторонами була укладена угода про залік взаємних зустрічних вимог від 30.08.2017 р на суму 9000 грн. та ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ здійснено оплату за поставлений товар за період з 01.01.2015 р. 13.03.2017 р. на суму 1 181 500,00 грн.

Тобто, враховуючи всю первинну документацію, надану позивачем з 01.01.2015 р. загальна сума заборгованості склала 308 359,10 грн.

Окрім того, відповідач вважає надані позивачем копії довідок ТОВ «Фірма «Дісна» від 07.08.2019 р. зі зведеними регістрами ТОВ «Фірма «Дісна», в якій зазначено, що борг ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ станом на 07 серпня 2019 року складає 474 606,40 грн. є неналежним та недопустимим доказом, з огляду на те що, позивач не підтвердив первинними бухгалтерськими документами вказану заборгованість, при цьому бухгалтерська довідка разом зі зведеними регістрами повинні бути складені на підставі відомостей, що містяться у первинних бухгалтерських документах.

У підготовчому засіданні 09.08.2019р. судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою задоволено клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів в порядку ст. 80 ГПК України за вх.№ 15506/19 від 05.08.2019р., вх.№ 15507/19 від 05.08.2019р., вх.№ 15509/19 від 05.08.2019р., вх.№ 15584/19 від 06.08.2019р., вх.№ 15587/19 від 06.08.2019р., .вх.№ 15596/19 від 06.08.2019р., вх.№ 15600/19 від 06.08.2019р., вх.№ 15648/19 від 06.08.2019р., вх.№ 15652/19 від 06.08.2019р., вх.№ 15661/19 від 06.08.2019р., вх.№ 15688/19 від 07.08.2019р., вх.№ 15689/19 від 07.08.2019р., вх.№ 15690/19 від 07.08.2019р., вх.№ 15694/19 від 07.08.2019р., вх.№ 15695/19 від 07.08.2019р., вх.№ 15709/19 від 07.08.2019р., вх.№ 15803/19 від 08.08.2019р., вх.№ 15804/19 від 08.08.2019р., вх.№ 15805/19 від 08.08.2019р., вх.№ 15807/19 від 08.08.2019р.

21.08.2019р. господарським судом за згодою обох сторін закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

17.09.2019р. за вх.№18871/19 господарським судом одержано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів понесених позивачем судових витрат, повязаних з розглядом справи.

19.09.2019р. за вх.№19031/19 господарським судом одержано клопотання про зменшення розміру судових витрат.

19.09.2019р. за вх. № 2-4517/19 господарським судом отримано заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Фірма Дісна» в частині стягнення заборгованості за спірним договором поставки на підставі видаткових накладних, виписаних до 21.05.2016 р., з посиланням при цьому на те, що умовами договору не узгоджено відстрочення оплати товару відповідачем і тому поставлений позивачем товар відповідач зобовязаний оплатити на наступний день після отримання товару. З позовом до суду позивач звернувся 21.05.2019р. і тому частина позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі видаткових накладних до 21.05.2016р. заявлена позивачем з пропуском строку позовної давності.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 23.09.2019р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив.

01.10.2010р. між ТОВ «ФІРМА «Дісна (постачальник, позивач) і ВИРОБНИЧО- КОМЕРЦІЙНОЮ ФІРМОЮ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (покупець, відповідач) укладено Договір поставки з відстрочкою платежу №619/10, згідно з яким Постачальник зобов'язується поставити Товар (далі по тексту - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору Поставка Товару здійснюється за узгодженим Сторонами цінами, вказаними в Прейскуранті (Специфікації). При цьому постачальник зобов'язується не збільшувати ціни, зазначені в Прейскуранті (специфікації), протягом 14 днів з моменту їх узгодження Сторонами. Постачальник зобов'язується надавати ціни в Прейскуранті, які узгоджені Покупцем і Постачальником, на рівних умовах, як для Покупця, так і для інших роздрібних компаній.

Відповідно до п. 3.1. , 3.2. Договору Поставка Товару здійснюється на умовах DDP-склад Покупця (в интерпр. Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2000) однією або декількома партіями у відповідності зі специфікаціями або накладними, які складаються на кожну таку партію. За згодою Сторін одержувачем Товару за цим договором може бути третя особа.

Поставка Товару проводиться відповідно до заявки Покупця, узгодженої одним із таких способів: а) шляхом вручення (передачі) заявки в письмовій формі офіційного; б) по факсу; в) в електронному вигляді; г) телефонограмою з підтвердженням особи, що передала і прийняв заявку.

Відповідно до п. 3.4. Договору Постачальник зобов'язується поставити кожну окрему партію Товару протягом 2- х календарних днів з моменту отримання узгодженої заявки Покупця, якщо в такій заявці не зазначена пізніша дата поставки.

Відповідно до п. 3.14., 3.18. Договору право власності та ризик випадкової загибелі та випадкового пошкодження товарів переходить до покупця з моменту вивантаження товару на рампу і підписання Покупцем накладної про приймання товару.

Постачальник зобов'язаний прийняти накладну від Покупця під час поставки товару за умови присутності підпису відповідальних осіб торгового об'єкта (директора) або розподільного центру Покупця, зазначених в кругової довіреності, а також штампа відповідного торгового об'єкта або розподільного центру Покупця.

Відповідно до п. 4.1. Договору оплату кожної окремої партії Товару (визначеної в накладній) за цим Договором Покупець виробляє шляхом перерахування 100% вартості цієї партії Товару на поточний рахунок Постачальника протягом --- календарних днів з моменту її отримання / реалізації.

Відповідно до умов п.4.6. договору Постачальник зобовязаний не рідше одного разу на місяць надавати Покупцю акт звірки розрахунків. У випадку не надання акту звірки взаєморозрахунків з боку Постачальника на протязі шістьох місяців, заборгованість сторін по виконанню умов даного договору визначається на підставі даних Покупця, при цьому перегляд даних покупця не допускається.

Згідно з п. 8.1. Договору цей Договір укладено на невизначений термін і діє до його припинення за згодою Сторін або на підставах, передбачених чинним законодавством.

У Додатковій угоді від 19.12.2016р. до Договору поставки товару № 619/10 ВІД 01.10.2010р., сторонами змінені банківські реквізити постачальника.

Також судом встановлено, що на виконання умов цього договору позивачем у період з 06.01.2016р. по 01.08.2016р. поставлений відповідачу товар на суму 1 003 000, 51 грн., що підтверджуються наявними у справі видатковими накладними та товарно транспортними накладними.

В свою чергу відповідач за вказаний період повернув позивачу товар на суму 10095,22 грн., що підтверджується відповідними накладними на повернення, а також оплатив позивачу 881500 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ „Приватбанк від 02.08.2019р. №08.7.0.0/19.

Отже, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар станом на 01.08.2016р. становить 111 405,29 грн.

Водночас у матеріалах справи наявний підписаний сторонами акт перевірки розрахунків, згідно з яким станом на 01.08.2016р. сальдо на користь позивача становить 289 547,43 грн.

Окрім того, судом встановлено, що у період з 03.08.2016р. по 30.03.2017р. позивачем поставлено відповідачу товар на суму 494 126,17 грн., в т.ч. за період:

з 03.08.2016р. по 31.08.2016р. на суму 117 147,22 грн. (т.7,а.с. 39-181),

з 01.09.2016р. по 30.09.2016р. на суму 70 688,15 грн. (т.6,а.с.3-150),

з 04.10.2016р. до 31.10.2016р. на суму 42 937,18 грн. (т.5, а.с.2-111),

з 02.11.2016р. до 25.11.2016р. 43 938,36 грн. (т.3, а.с.4-87),

з 02.12.2016р. по 30.03.2017р. на суму 219 415,26 грн. (т.1, а.с.18 -86, т.2, а.с.1- 141), що підтверджується наявними у справі видатковими накладними та товарно транспортними накладними.

В свою чергу відповідач за вказаний період повернув позивачу товар на суму 67,20 грн., що підтверджується відповідною накладною на повернення, та оплатив позивачу 300 000 грн., в т.ч.

у серпні 2016р. на суму 120 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.08.2016р. № 2016 на суму 15 000 грн., від 05.08.2016р. № 2180 на суму 20 000 грн., від 09.08.2016р. № 2331 на суму 20 000 грн., від 12.08.2016р. № 2474 на суму 15 000 грн., від 16.08.2016р. № 2595 на суму 15 000 грн., від 19.08.2016р. № 2470 на суму 20 000 грн., від 30.08.2016р. № 3075 на суму 15000 грн. (т. 7, а.с. 182-188).

у вересні 2016р. на суму 35000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 09.09.2016р. № 3468 на суму 15000 грн., від 14.09.2016р. № 3609 на суму 10000 грн., від 23.09.2016р. № 3801 на суму 10 000 грн. (т. 6, а.с.151-153).

у жовтні 2016р. на суму 45000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.10.2016р. № 3974 на суму 10 000 грн., від 11.10.2016р. № 4151 на суму 10 000 грн., від 26.10.2016р. № 4510 на суму 10 000 грн., від 27.10.2016р. № 4634 на суму 15 000 грн. (т.5,а.с.112-115).

у листопаді 2016р. на суму 10 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.11.2016р. № 5035 (т.1, а.с.15).

у грудні 2016р. на суму 40 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.12.2016р. № 5418 на суму 10 000 грн., від 13.12.2016р. № 5692 на суму 10 000 грн., від 14.12.2016р. № 5723 на суму 10 000 грн., від 27.12.2016р. № 26442 на суму 10 000 грн. (т.2, а.с.142-145);

у січні 2017р. на суму 30 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.01.2017р. № 6043 на суму 10 000 грн., від 11.01.2017р. № 26641 на суму 10 000 грн. , від 27.01.2017р. № 6491 на суму 10 000 грн. (т.2, а.с.146-148),

у лютому 2017р. на суму 20000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 03.02.2017р. № 6662 на суму 10 000 грн., від 22.02.2017р. № 6961 на суму 10 000 грн. (т.2, а.с. 149-150).

Також 31.07.2017р. між сторонами укладено угоду про залік взаємних зустрічних вимог, згідно з якою відбувся взаємозалік заборгованості на суму 9 000 грн.

Таким чином заборгованість відповідача за товар, який поставлений позивачем у період з 03.08.2016р. по 30.03.2017р. становить 185058,97 грн. Загальний розмір боргу відповідача, із врахуванням заборгованості станом на 01.08.2016р. в розмірі 111405,29 грн., становить 296464,26 грн.

02.07.2018р. відповідач отримав вимогу позивача від 12.06.2018р. №220 про оплату товару в розмірі 474606,40 грн., про що свідчать опис вкладення у цінний лист від 15.06.2018р. та повідомлення про вручення поштового відправлення.

На вказану вимогу відповідач відповіді не надав, заборгованість не сплатив, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом 21.05.2019р. за вх.№1435/19.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір поставки з відстроченням платежу, на підставі якого позивач у період з 06.01.2016р. по 30.03.2017р. поставив відповідачу товар на загальну суму 1 497 126, 68 грн., який відповідач за вказаний період оплатив частково в сумі 1 181 500 грн. Також позивач за вказаний період повернув позивачу товар на суму 10 162,42 грн. та між сторонами проведено взаємозалік зустрічних вимог на суму 9 000 грн.

Борг за товар, який поставлений позивачем у період з 06.01.2016р. по 30.03.2017р., в сумі 296464,26 грн. не оплачений позивачем.

При цьому, розмір цього боргу встановлено господарським судом на підставі наявних у справі видаткових накладних, товарно транспортних накладних, платіжних доручень та довідок банків про розрахунки з контрагентом.

Згідно з ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Таким чином, обґрунтованими, правомірними і доведеними є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 296464,26 грн.

Посилання позивача на те, що заборгованість відповідача в розмірі 474 606,40 грн. підтверджують наявні у справі реєстри видаткових накладних та податкових накладних, а також акти перевірки розрахунків, в т.ч. акт, згідно з яким станом на 01.08.2016р. сальдо на користь позивача становить 289 547,43 грн., господарський суд до уваги не приймає, з наступних мотивів.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

У ст.79 ГПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.,

З огляду на вищевикладене, господарський суд вважає, що саме видаткові накладні та товарно транспортні накладні є первинними документами, які підтверджують факт здійснення господарської операції по поставці товару позивачем відповідачу. На підставі цих первинних документів учасниками господарських операцій складаються зведені облікові документи, тобто реєстри видаткових та податкових накладних.

Між тим, відповідних первинних документів (видаткові накладні та товарно транспортні накладні), які підтверджують поставку відповідачу товару у період з 28.03.2011р. по 06.01.2015р., та про наявність яких зазначено у реєстрі позивача, останнім до суду не надано. Водночас у звязку з відсутністю саме таких первинних документів, господарський суд позбавлений можливості встановити заборгованість відповідача станом на 01.08.2016р. розмірі 289547,43 грн., про наявність якої зазначено у відповідному акті перевірки розрахунків.

Всі інші надані позивачем акти перевірки розрахунків щодо заборгованості відповідача станом на 01.09.2016р. в розмірі 286694,65 грн., станом на 01.10.2016р. в розмірі 322382,80 грн., станом на 01.11.2016р. в розмірі 320319,98 грн., станом на 01.12.2016р. в розмірі 354258,34 грн. не приймаються господарським судом до уваги, оскільки складені за наслідками заборгованості відповідача станом на 01.08.2016р. в розмірі 289547,43 грн., наявність якої позивач не підтвердив належними і допустити доказами.

При цьому, на підставі ч.4 ст.236 ГПК України господарським судом враховуються висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019р. у справі №910/1389/18 та від 10.07.2019р. у справі №912/2391/16, згідно з якими акт звірки розрахунків може бути доказом у справі за наявності підтвердження боргу первинними документами.

Окрім того, судом також враховується, що позивачем не надано до суду щомісячних актів звірки взаєморозрахунків за період з 28.03.2011р. по 01.08.2016р., тобто період поставки товару, який зазначений позивачем у відповідному реєстрі видаткових та податкових накладних, а відповідно до умов п.4.6. договору у випадку не надання акту звірки взаєморозрахунків з боку позивача на протязі шістьох місяців, заборгованість сторін по виконанню умов даного договору визначається на підставі даних відповідача, при цьому перегляд даних відповідача не допускається.

Водночас, за даними відповідача заборгованість останнього станом на 01.08.2016р. становить 123300,12 грн.

Щодо наявних у справі податкових накладних, які складені позивачем, господарський суд виходить з того, що вказані податкові накладні свідчать про виникнення податкових зобовязань та є підставою для включення ПДВ у податковий кредит шляхом складання податкової декларації відповідачем і подання її до контролюючих органів.

Проте, у матеріалах справи відсутні податкові декларації, які свідчать про включення відповідачем ПДВ за податковими зобовязаннями згідно податкових накладних позивача у податковий кредит, та які в свою чергу надають суду можливість встановити обставини одержання товару відповідачем.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності за вх.№2-4517/19 від 19.09.2019р., господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як встановлено господарським судом, в укладеному між сторонами договорі встановлені умови щодо оплати товару відповідачем з відстроченням платежу, але термін (строк) такого відстрочення у договорі не встановлено.

Згідно з ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

ОСОБА_4 позивача про оплату боргу в розмірі 476606,40 грн. відповідач одержав 02.07.2018р., а відтак строк оплати відповідачем боргу сплинув 09.07.2018р. Отже, саме з 10.07.2018р. розпочався перебіг строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Водночас із даним позовом позивач звернувся до суду 21.05.2019р., тобто в межах встановленого законом строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "Фірма "Дісна" та стягнення з ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ боргу в розмірі 296464,26 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при предявленні позову сплатив судовий збір у розмірі 7119,09 грн., про що свідчить платіжне доручення №10876 від 01.02.2019 року.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог частково, витрати по сплаті судового збору покладаються господарським судом на обидві сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 31600 грн., в т.ч. 26250 грн. витрати на правову допомогу та 5 350 грн. витрати повязані зі збиранням доказів, а саме сплати банківської комісії у звязку із наданням банківськими установами довідок про обсяг проведених відповідачем розрахунків з позивачем за спірним договором поставки, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи.

У наданому позивачем попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат не зазначено витрат на правову допомогу та витрат, повязаних зі збиранням доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав до суду договір про надання адвокатських послуг, який 04.07.2019р. укладений між ТОВ „Фірма „Дісна (Замовник) та адвокатським обєднанням „Юрлайн (Виконавець) та згідно з яким Виконавцем надаються Замовнику послуги з підготовки всіх необхідних процесуальних документів та представництво замовника як позивача по справі в суді першої інстанції (в Господарському суді Одеської області) по справі № 916/1404/19 за позовом Замовника до ВКФ ТОВ «Юна-Сервіс» про стягнення грошових коштів в сумі 474 606,40 грн. на підставі договору поставки з відстрочкою платежу 629/10 від 01.10.2010р..

Відповідно до умов п.3.2. договору вартість послуг що надаються виконавцем за Договором, порядок їх оплати, компенсація витрат виконавця, а також інші платежі, які здійснюються Замовником при виконанні Договору встановлюються сторонами в Умовах надання послуг Адвокатським обєднанням «Юрлайн», які є невідємною частиною Договору.

Умовами п.3.3. договору встановлено, що на вимогу Змовника Виконавець складає та направляє замовнику звіт про надані послуги (розрахунок фактично відпрацьованого часу). У звіті виконавець фіксує всі надані їм послуги/виконані роботи із зазначенням витраченого часу і характеру послуг/робіт.

У п.5.1., п.5.2. Умов надання послуг від 04.07.2019р., які є Додатком №1 до договору про надання адвокатських послуг встановлено, що за порушення Договору винна сторона відшкодовує збитки іншій стороні в повному обсязі. Замовник у разі прострочення оплати послуг сплачує виконавцю неустойку (пеню) в розмірі 0,5 % від вартості послуг за кожен день прострочення. У разі прострочення замовника біль ніж на 10 днів, виконавець, крім того, має право призупинити надання послуг за договором або розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Розірвання договору не позбавляє права виконавця на стягнення пені, нарахованої до дати розірвання договору.

Також на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав рахунок №88/07 від 04.07.2019р., який виставлений Адвокатським обєднанням „Юрлайн позивачу на оплату послуг в розмірі 26250 грн. та платіжне доручення №11689 від 05.07.2019р. про оплату позивачем 26250 грн.

При цьому, у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті до початку судових дебатів, представник позивач надав усні пояснення, згідно з якими позивачем надано до суду всі докази на підтвердження понесених ним судових витрат.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, виходячи з того, що позивачем не надано до суду детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом або звіту адвоката про надані послуги (розрахунок фактично відпрацьованого часу), наявність якого передбачена умовами договору про надання адвокатських послуг, який 04.07.2019р. укладений між ТОВ „Фірма „Дісна (Замовник) та адвокатським обєднанням „Юрлайн (Виконавець), господарський суд позбавлений можливості здійснити оцінку співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За таких обставин, господарський суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідача.

Щодо судових витрат позивача, повязаний із збиранням доказів в розмірі 5350 грн., які сплачені позивачем за надання банківськими установами довідок про обсяг проведених відповідачем розрахунків з позивачем за спірним договором поставки, господарський суд виходить з того, що обовязок доведення суду розміру здійснених відповідачем оплат за поставлений позивачем товар покладено вимогами ч.1 ст.74 ГПК України саме на відповідача. Водночас позивач в силу вимог ч.1 ст.74 ГПК України зобовязаний довести суду вартість поставленого позивачем товару.

Окрім того, позивачем не надано до суду доказів, в підтвердження розміру понесених ним витрат на збирання доказів.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дісна" задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 Фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю /65076, м. Одеса, вул. Щорса, буд. 2, / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дісна" /01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, буд. 14-16, приміщення 500, / заборгованість у розмірі 296 464 грн. (двісті девяносто шість тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 26 коп. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 446 (чотири тисячі чотириста сорок шість) грн. 96 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 03 жовтня 2019 р.

Суддя Г.Є. Смелянець