ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2019 р. Справа№ 910/19158/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 02.10.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 31.07.2019

у справі № 910/19158/16 (суддя - Маринченко Я.В.)

за заявою Державної іпотечної установи про вжиття заходів забезпечення позову

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра"

треті особи: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2)Національний банк України

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра", треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

30.07.2019 від Державної іпотечної установи надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №91 від 03.07.2019; зупинення дії Рішення комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №93 від 03.07.2019; зупинення дії Рішення комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №201 від 19.07.2019; заборони 41 підприємству (згідно наданого переліку) вчиняти будь-які дії пов`язані із реалізацією майнових прав за кредитними договорами, зазначеними у рішеннях комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №91 та №93 від 03.07.2019, а також №201 від 19.07.2019, що перебувають в заставі Державної іпотечної установи, укладеними між ПАТ "КБ "Надра" та фізичними особами.

Заява обґрунтована тим, що 08.07.2019 та 24.07.2019 на адресу заявника надійшло повідомлення від ПАТ "КБ "Надра" про рішення Комітету ФГВФО з питань консолідації, управління та продажу активів №91 та №93 від 03.07.2019, а також №201 від 19.07.2019 якими затверджено умови продажу активів ПАТ "КБ "Надра", а саме права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та знаходяться в заставі Державної іпотечної установи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 відмовлено Державній іпотечній установі в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Державна іпотечна установа звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16 скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову і зупинення провадження та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Державної іпотечної установи про забезпечення позову.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, зазначаючи, що посилання суду першої інстанції на статтю 27 ЗУ «Про заставу», є помилковим, оскільки продаж активів, які становлять предмет застави, не просто утруднить, а й взагалі унеможливить ефективний захист порушених прав позивача, оскільки ця обставина призведе до відсутності предмета позову, з яким останній звернувся до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Яковлєва М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 задоволено клопотання Державної іпотечної установи про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16. Відновлено Державній іпотечній установі строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16, призначено справу до розгляду на 02.10.2019.

20.09.2019 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Фонд гарантування вкладів посилається на норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та вказує на те, що Законом встановлена заборона накладення обмежень на майно банку, який ліквідується, та заборона акредитованим майданчикам вчиняти будь-які дії, пов`язані із реалізацією майнових прав та зупинення дії рішень комітету Фонду гарантування вкладів гарантування вкладів фізичних осіб за своєю суттю є накладенням обмежень щодо такого майна, яке позбавляє можливості Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проводити процедуру ліквідації ПАТ КБ "Надра".

30.09.2019 від Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Водночас зазначає, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Надра" перебуває в процедурі ліквідації з 05.06.2015 по даний час. При цьому банк зазначає, що реалізація активів ПАТ КБ "Надра" Фондом гарантування вкладів фізичних осіб є виконанням основного завдання Фонду - виведення неплатоспроможного банку з ринку, а тому зупинення дії рішень комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №91 та №93 від 03.07.2019, №201 від 19.07.2019 та заборона вчинення дій з реалізації майнових прав за кредитними договорами за своєю суттю є забороною Фонду вчиняти дії, які він зобов`язаний здійснювати в силу приписів законодавства.

30.09.2019 від Національного банку України через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Водночас Національний банк України зазначає, що задоволення заяви про забезпечення позову буде перешкоджати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконувати своє основне завдання, а саме виведення неплатоспроможного банку з ринку, яким являється відповідач.

02.10.2019 Державною іпотечною установою подано заперечення на відзиви, в яких заявник зазначає про те, що він як заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

В судовому засіданні 02.10.2019 представники позивача підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16 в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову і зупинення провадження та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Державної іпотечної установи про забезпечення позову.

В судовому засіданні 02.10.2019 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/19158/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 02.10.2019 представник третьої особи-1 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/19158/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 02.10.2019 представник третьої особи-2 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/19158/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 02.10.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Як зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи, заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що заявнику надійшло повідомлення від ПАТ "КБ "Надра" про рішення Комітету ФГВФО з питань консолідації, управління та продажу активів №31 та №93 від 03.07.2019, а також 201 від 19.07.2019 якими затверджено умови продажу активів ПАТ "КБ "Надра", а саме права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та знаходяться в заставі Державної іпотечної установи.

На думку заявника вказані рішення суперечать нормам чинного законодавства, зокрема Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закону України "Про заставу".

Відмовляючи у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Законом України «Про заставу», зазначаючи при цьому, що застава зберігає свою силу у випадку переходу права власності на заставлене майно до іншої особи, а скаржник не позбавлений можливості звернути стягнення на таке майно.

Розглянувши апеляційну скаргу Державної іпотечної установи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість зникнення/знищення певних доказів або імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 2 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно з ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи приписи чинного законодавства, застава зберігає свою силу у випадку переходу права власності на заставлене майно до іншої особи, а скаржник не позбавлений можливості звернути стягнення на таке майно.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, відповідно до постанови Правління НБУ №356 від 04.06.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №113 від 05.06.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкову Ірину Олександрівну. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" до 03.06.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Пунктом 14 частини 5 статті 12 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду визначає порядок та способи реалізації майна банку, що ліквідується.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Частиною 2 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

Враховуючи наведені вище норми законодавства, судова колегія Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що заборона акредитованим майданчикам (біржам) вчиняти будь-які дії, пов`язані із реалізацією майнових прав та зупинення дії рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №91 та №93 від 03.07.2019, №201 від 19.07.2019 за своєю суттю є накладенням обмеженням щодо такого майна, яка позбавляє можливості Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проводити процедуру ліквідації ПАТ КБ "Надра".

Відтак, доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції було порушені права заявника як заставодержателя майна, стосовно якого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб були прийняті спірні рішення, колегією суддів відхиляються, оскільки такі доводи не відповідають вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та спростовуються Законом України «Про заставу».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі №910/19158/16 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/19158/16 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.10.2019.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко