ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа № 911/471/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Жук Г.А.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Котовський С.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду Київської області від 24.06.2019 р. (повний текст складено 15.07.2019 р.)

у справі № 911/471/19 (суддя - Щоткін О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010"

до акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "Укргазтехзв`язок" акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 429 266,77 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "Укргазтехзв`язок" акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 429 266,77 грн., з яких: 192 689,20 грн. пені за загальний період нарахування з 09.12.2017 р. по 16.04.2018 р., 198 480,57 грн. інфляційних втрат та 38 097,00 грн. 3 % річних за загальний період нарахування з 10.12.2017 р. по 16.04.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого за договором поставки № від 26.09.2017 р. товару.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.06.2019 р. у справі № 911/471/19 позов задоволено частково: стягнуто з акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "Укргазтехзв`язок" акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" 188 319,05 грн. пені, 193 845,07 грн. інфляційних втрат, 37 280,26 грн. 3 % річних, 43 970,32 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 6 291,66 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про прострочення відповідачем оплати за отриманий ним за договором поставки № від 26.09.2017 р. товар і правомірність вимог щодо застосування до боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, передбачених договором та Законом, відповідно до перевіреного судом розрахунку пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що ним на підставі ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України було призупинено виконання зобов`язання щодо оплати товару по договору, внаслідок несвоєчасного виконання позивачем своїх обов`язків з поставки товару, проте судом першої інстанції такі доводи були неправомірно відхилені. Крім того відповідач вважає вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу необґрунтованими та незаконними, оскільки заявлена сума є неспівмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Мартюк А.І., Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 19.09.2019 р.

09.09.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

19.09.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 19.09.2019 р. представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Представник відповідача вказував на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.09.2017 р., між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "Укргазтехзв`язок" акціонерного товариства "Укртрансгаз" (покупець), та товариством з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" (постачальник) укладено договір № (договір), відповідно до умов якого постачальник поставляє, а покупець купує на умовах цього договору шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (автошини) за кодом ЄЗС ДК 021:2-5 (далі товар) партіями, в кількості та номенклатурі відповідно до специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору.

Додатком № 1 до договору сторонами погоджена специфікація (найменування, номенклатура, кількість та ціна товару).

Відповідно до пп. 3.2.1, 3.2.2 договору покупець зобов`язаний надати заявку на поставку товару постачальнику в письмовій формі та сплатити кошти за отриманий товар у повному обсязі.

28.09.2017 р., 06.11.2017 р., 28.11.2017 р. покупець направив постачальнику вимоги щодо поставки товару згідно договору та специфікації.

Згідно пунктів 5.1, 5.2, 5.5 договору сторонами погоджено строк поставки товару: не пізніше 30 календарних днів після надання покупцем письмової заявки. Поставка на умова DDP "поставка зі сплатою мита" (ІНКОТЕРМС 2010 року). Перехід права власності на товар здійснюється в момент прийому-передачі товару та за умови надання відповідних документів: накладна 2 прим.; рахунок-фактура 1 прим.; товарно-транспортна накладна. Постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, складену в електронній формі та оформлену належним чином, з зазначенням обов`язкових реквізитів, відповідно до вимог Податкового кодексу України, з дотриманням умов щодо належної реєстрації електронного підпису уповноваженої особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку та в строку, встановлені ПКУ. Своєчасне ненадання постачальником податкової накладної/розрахунку коригування, або її оформлення з порушеннями порядку заповнення, встановленого ПКУ, або надання податкової накладної з порушенням вимог щодо електронного підпису уповноваженої особи, яка її підписала, або не підтвердження реєстрації податкової накладної в ЄРПН в терміни передбачені ПКУ, є відкладальною обставиною для настання обов`язку покупця щодо здійснення оплати товарів за договором, до моменту одержання покупцем такої податкової накладної/розрахунку коригування та одержання інформації з ЄРПН про підтвердження факту здійснення такої реєстрації постачальником та перевірки податкової накладної/розрахунку коригування на предмет додержання вимог законодавства щодо її заповнення та підписання.

Датою поставки товару є дата, що зазначена в накладній (пункт 5.6 договору).

На виконання умов договору постачальником в період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року передано покупцю і ним прийнято товар загальною вартістю 12 512 468,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 4509 від 27.10.2017 р., № 4269 від 18.10.2017 р., № 4302 від 18.10.2017 р., № 4262 від 10.10.2017 р., № 4263 від 18.10.2017 р., № 4330 від 20.10.2017 р., № 4329 від 20.10.2017 р., № 4372 від 24.10.2017 р., № 4441 від 25.10.2017 р., № 4440 від 25.10.2017 р., № 4417 від 25.10.2017 р., № 4428 від 25.10.2017 р., № 4507 від 27.10.2017 р.,№ 4520 від 30.10.2017 р., № 4519 від 30.10.2017 р., № 4589 від 31.10.2017 р., № 4683 від 02.11.2017 р., № 4649 від 02.11.2017 р., № 4643 від 02.11.2017 р., № 4751 від 03.11.2017 р., № 6020 від 21.12.2017 р., № 6012 від 21.12.2017 р., № 6118 від 22.12.2017 р., № 5 від 05.01.2018 р., № 2 від 04.01.2018 р., № 82 від 12.20.2018 р., № 125 від 15.01.2018 р., № 136 від 16.01.2018 р., № 178 від 17.01.2018 р., № 220 від 19.01.2018 р., № 350 від 26.01.2018 р., № 813 від 22.02.2018 р., № 807 від 22.02.2018 р., № 4805 від 08.11.2017 р., № 4812 від 08.11.2017 р., № 4845 від 08.11.2017 р., № 4855 від 08.11.2017 р., № 4858 від 08.11.2017 р., № 5508 від 04.12.2017 р., № 5619 від 07.12.2017 р., № 5742 від 11.12.2017 р., № 5943 від 19.12.2017 р., а також товарно-транспортними накладними.

Відповідно до наданої позивачем банківської виписки по рахунку покупцем за поставлений товар здійснено платежі на загальну суму 12 512 468,00 грн., а саме: 20.11.2017 р. 1 310 416,00 грн., 881 464,00 грн., 405 030,00 грн., 382 860,00 грн., 85 800,00 грн., 46 960,00 грн.; 24.11.2017 р. 338 616,00 грн.; 27.11.2017 р. 881 224,00 грн., 98 000,00 грн.; 21.02.2018 р. 1 399 560,00 грн., 1 174 820,00 грн., 1 145 000,00 грн., 696 578,00 грн., 367 300,00 грн., 350 220,00 грн., 335 336,00 грн., 328 000,00 грн., 276 400,00 грн., 247 600,00 грн., 201 044,00 грн., 183 800,00 грн., 175 740,00 грн., 172 800,00 грн., 169 280,00 грн., 90 580,00 грн., 61 000,00 грн., 56 280,00 грн., 27 300,00 грн., 22 680,00 грн., 17 610,00 грн., 6 600,00 грн., 3 600,00 грн.; 71 400,00 грн.; 06.03.2018 р. 248 600,00 грн.; 25 500,00 грн., 25 000,00 грн.; 27.03.2018 р. - 84 000,00 грн., 20 400,00 грн., 19 800,00 грн., 4 200,00 грн., 2 650,00 грн.; 20 800,00 грн.; 16.04.2018 р. 30 800,00 грн., 19 820,00 грн.

Утім, за умовами пунктів 2.2, 2.3 договору покупець оплачує постачальнику товар по факту поставки протягом 45 календарних днів після отримання від постачальника рахунку-фактури. Постачальник зобов`язаний виставити рахунок-фактуру протягом 2-х днів від дати поставки товару на адресу покупця. У випадку ненадання вчасно постачальником покупцю рахунку-фактури термін оплати товару відраховується з моменту отримання покупцем рахунку-фактури.

Прийнявши товар без зауважень і не висловивши письмових заперечень про відсутність передбачених договором супровідних документів на товар, включаючи рахунок-фактуру, відповідач не може посилатися на прострочення виконання постачальником зобов`язань з поставки, до яких він не міг виконати своє зустрічне зобов`язання з оплати товару, відтак, доводи відповідача з цього приводу у апеляційній скарзі є неспроможними.

25.01.2019 р. постачальник звернувся до покупця з претензією № 25/01/19а, в якій вказував на прострочення ним виконання грошового зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим просив сплатити 192 689,20 грн. пені, 198 480,57 грн. інфляційних витрат та 38 097,00 грн. 3 % річних.

Предмет спору у даній справі є право позивача на застосування до боржника, який прострочив виконання грошових зобов`язань, штрафних санкцій (пені), 3 % річних та інфляційних втрат за договором поставки № від 26.09.2017 р.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником поставлено покупцю товар на загальну суму 12 512 468,00 грн., вартість якого покупець зобов`язаний був здійснити протягом 45 календарних днів після його отримання (п. 2.2 договору). Проте, розрахунок відповідачем здійснено з порушенням встановленого строку, що підтверджується довідкою № 70-1-1/393 від 05.02.2019 р. АТ "ОТП Банк" зарахування коштів на поточний рахунок позивача за період 19.11.2017 р. по 30.11.2018 р.

Пунктом 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 10.3 договору покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару, що був поставлений, шляхом сплати пені в розмірі облікової ставки НБУ від не перерахованої суми за кожен день прострочення платежу, але не більше 5 % несплаченої суми і не звільняється від виконання зобов`язань.

Нормами статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 188 319,05 грн. пені, 193 845,07 грн. інфляційних втрат та 37 280,26 грн. 3% річних, є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства України, тож позов в цій частині підлягає задоволенню. В решті позову судом першої інстанції правомірно відмовлено, оскільки позивачем помилково включено до розрахунку день фактичної оплати заборгованості.

Стосовно розподілу судових витрат у даній справі, зокрема, в частині понесених позивачем витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги у розмірі 45 000,00 грн. позивач подав до матеріалів справи наступні докази: договір про надання правової допомоги № 19-12/18а від 19.12.2018 р. укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" (замовник) і адвокатським та ріелтерським об`єднанням України (виконавець), додаток № 1 до договору від 19.12.2018 р. (згідно якого вартість послуг встановлена у розмірі 45 000,00 грн. в межах 90 годин із розрахунку 500,00 грн. за год.); ордер КВ № 425868 від 25.01.2019 р., ордер КВ № 781005 від 20.03.2019 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КВ № 6019 від 14.12.2017 р.; платіжні доручення № 2346 від 03.01.2019 р., № 2907 від 08.04.2019 р. на суму 45 000,00 грн.; акт № 12/04-19 приймання-передачі наданих послуг від 12.04.2019 р. згідно договору № 19-12/18а від 19.12.2018 р.; попередній розрахунок судових витрат.

Частинами 3-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем заявлено про стягнення витрат на оплату правничої допомоги у сумі 45 000,00 грн.

Натомість апелянт вказував на неспівмірність витрат позивача на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), зокрема, вказуючи на відсутність інформації щодо визначення конкретних дій, обсягів та вартості, які здійснюються в рамках договору про надання правової допомоги; та відсутність критеріїв реальності та розумної необхідності розміру заявлених витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 р., пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вважає, що з огляду на обставини справи (предмет позову), враховуючи представництво адвоката та обсяг виконаних ним робіт (наданих послуг) у даній справі, заявлені до стягнення витрати на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (на опрацювання матеріалів справи, законодавчої бази, правових позицій, консультації, підготовку документів; участь у судових засіданнях), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт із предметом позову, а отже розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку правомірно задоволено судом першої інстанції в розмірі 43 970,32 грн. з огляду на часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновками господарського суду Київської області, отже підстав для скасування або зміни рішення від 24.06.2019 р. у справі № 911/471/19 не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Київської області від 24.06.2019 р. у справі № 911/471/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 24.06.2019 р. у справі № 911/471/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/471/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.09.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Г.А. Жук

А.І. Мартюк