ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа№ 910/15581/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.04.2019 (повний текст рішення складено 08.04.2019)

у справі №910/15581/18 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний банк України»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк»

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання включити кредиторські вимоги до реєстру

акцептованих вимог кредиторів

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», відповідач-1) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, відповідач-2) про зобов'язання включити кредиторські вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що відмова Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» у включенні кредиторських вимоги позивача в розмірі 69 857,40 грн., які виникли на підставі Договору №958-Д/28010-02/82 від 02.07.2009 та Додаткового договору №КР/МІНФІН/2-2 від 31.12.2010, до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Родовід Банк», порушує законні права та інтереси позивача.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-1 вказував, що жодного невиконаного зобов'язання перед ПАТ «Укрексімбанк» за Договором №958-Д/28010-02/82 від 02.07.2009 у нього не має, оскільки введення в установі відповідача-1 тимчасової адміністрації зумовило неможливість подальших оплат на користь позивача. При цьому, на переконання відповідача-1, ПАТ «Укрексімбанк» не позбавлене можливості отримати грошові кошти за надані послуги за Договором №958-Д/28010-02/82 від 02.07.2009 безпосередньо від боржника за Договором, тобто Міністерства фінансів України.

В наданому суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач-2 також заперечував проти позовних вимог, вважаючи, що жодних прав та законних інтересів позивача безпосередньо Фондом не порушувалось, а відтак звернення до суду з даним позовом та визначення його як співвідповідача у даній справі є передчасним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі №910/15581/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Доводи апелянта зводяться до того, що відмова Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» щодо включення кредиторських вимоги позивача в розмірі 69 857,40 грн., які виникли на підставі Договору №958-Д/28010-02/82 від 02.07.2009 та Додаткового договору №КР/МІНФІН/2-2 від 31.12.2010, до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Родовід Банк», порушує законні права та інтереси позивача. Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено яким чином відповідачі у даній справі порушили його права та/або законні інтереси на отримання грошових коштів за надані послуги за Договором. Крім цього, початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів ПАТ «Родовід Банк», зокрема, Додаткового договору. Положеннями ст. 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені певні обмеження, зокрема, на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів неплатоспроможного банку (п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону), а не можливість припинення, розірвання або невиконання договорів відповідачем-1 внаслідок запровадження в Банку тимчасової адміністрації тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив про правомірність висновків місцевого суду про те, що позивачем належними та достатніми доказами не підтверджено, що відповідним кошторисом передбачено витрати по оплаті банківських послуг, наданих ПАТ «Укрексімбанк» в період з серпня 2016 по грудень 2017. За твердженнями відповідача-1, послуги позивача за Договором, не є послугами, які забезпечують господарську діяльність ПАТ «Родовід Банк», відтак приписи ч. 4 ст. 36 згаданого Закону не підлягають застосуванню. На переконання відповідача-1, суд першої інстанції вірно зазначив, що безпосереднім боржником за Договором є Держава Україна, від імені якої діє суб'єкт управління об'єктами державної власності - Міністерство фінансів України, отже позивача не позбавлено можливості звернутися до нього з метою належного виконання грошового зобов'язання за надані послуги з обслуговування рахунку в цінних паперах тощо.

Відповідач-2 також заперечуючи проти апеляційної скарги, подав на неї відзив, в якому посилаючись на положення Конституції України, рішення Конституційного Суду України та роз'яснення Міністерства юстиції України, визнав пріоритетними в даному випадку приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», спеціального закону у даних правовідносинах, який й застосовано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення. На переконання відповідача-2, місцевим судом правомірно встановлено, що Фондом не допускалась протиправна бездіяльність відносно позивача та не порушувались його права чи інтереси тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 01.10.2019 з'явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання на його адресу відповідної ухвали про відкладення розгляду справи, яка згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримана уповноваженим представником останнього 06.09.2019, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача-1 в цьому судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 02.07.2009 між Державою Україна, від імені якої діє Міністерство фінансів України (депонент за договором) та ПАТ «Укрексімбанк» (позивач, зберігач) укладено Договір про відкриття рахунку в цінних паперах на ім'я Держави №958-Д/28010-02/82 (далі - Договір), за умовами п. 1 розділу І якого депонент доручає, а зберігач зобов'язується надавати депоненту послуги щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперах, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком (банківські послуги) на нижчевикладених умовах відповідно до законодавства та внутрішніх нормативних документів зберігача, на підставі письмових розпоряджень суб'єктів управління об'єктами державної власності, які відповідно до законодавства виконують функції з управління відповідними цінними паперами, які у зберігача набувають статусу керуючого рахунком у цінних паперах депонента в межах його повноважень (керуючий рахунком).

Відповідно до п. 2 розділу І Договору для набуття статусу керуючого рахунком по рахунку в цінних паперах депонента суб'єкт управління об'єктами державної власності - Міністерство фінансів України повинен укласти із зберігачем від імені депонента цей договір та подати зберігачу документи, передбачені чинним законодавством.

Положеннями п. 1 розділу ІІІ Договору сторони погодили, що оплата банківських послуг здійснюється окремо кожним керуючим рахунком або за дорученням керуючого рахунком третьою особою відповідно до цього договору та затверджених тарифів, які не повинні перевищувати максимального розміру тарифів, встановлених Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Антимонопольним комітетом України. Розрахунок вартості банківських послуг за кожним керуючим рахунком здійснюється щодо належних депоненту цінних паперів, якими управляє керуючий рахунком.

За змістом п. 2 вказаного розділу Договору оплата банківських послуг здійснюється керуючим рахунком по завершенню кожного календарного місяця (звітний період) не пізніше 19 числа місяця, наступного за звітним періодом на підставі окремих актів-рахунків, що складаються в 2 примірниках, в яких вказуються перелік банківських послуг, наданих зберігачем депоненту (в розрізі кожного керуючого рахунком) протягом звітного періоду, та сума до оплати банківських послуг.

31.12.2010 між ПАТ «Укрексімбанк» (позивач, зберігач за договором), Державою Україна, від імені якої діє Міністерство фінансів України (депонент за договором) та ПАТ «Родовід Банк» (відповідач-1, банк за договором) укладено Додатковий договір №КР/МІНФІН/2-2 до Договору (далі - Додатковий договір), за умовами якого сторони на підставі ст.528 ЦК України, уклали цей додаток до Договору з метою погашення заборгованості депонента по оплаті послуг щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперах, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком (банківські послуги), які фактично були надані зберігачем депоненту по рахунку в цінних паперах Держави Україна щодо цінних паперів АТ «Родовід Банк», якими управляє керуючий рахунком - Міністерство фінансів України, а також оплати банківських послуг щодо цінних паперів АТ «Родовід Банк», якими управляє керуючий рахунком, наданих в подальшому.

Сторони погодили (п. 3.2 Додаткового договору), що банк здійснює оплату банківських послуг, наданих з грудня місяця поточного року за Договором, в порядку, визначеному розділом ІІ Договору, на підставі копій рахунків, які складаються та надаються зберігачем депоненту (в особі керуючого рахунком), що надаються керуючим рахунком на адресу банку згідно п. 7 Додаткового договору разом із супровідними листами. У цьому разі керуючий рахунком також надає на адресу банку копії актів, що підписуються (з проставленням печаток) між зберігачем та депонентом (в особі керуючого рахунком) на підтвердження надання та отримання банківських послуг за Договором за звітні періоди (місяці, що минули) із відповідними супроводжувальними листами.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджував, що на виконання умов Договору за період з серпня 2016 по грудень 2017 ним надано послуги на загальну суму 69 857,40 грн., вартість яких не оплачена відповідачем-1. В зв'язку із введенням в установі ПАТ «Родовід Банк» процедури ліквідації, позивачу довелось звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» із заявою №010-00/348 від 22.01.2018 з кредиторськими вимогами на суму 69 857,40 грн., у відповідь на яку Уповноважена особа повідомила позивача про відхилення його кредиторських вимог до ПАТ «Родовід Банк» у заявленій сумі. Така відмова, на переконання позивача, є неправомірною, порушує його права та законні інтереси, за захистом яких він й звернувся з даним позовом до суду.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За змістом п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі постанови Правління Національного банку України № 107 від 25.02.2016 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 261 від 25.02.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Родовід Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно даного рішення розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 26.02.2016 до 25.03.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Родовід Банк» згідно ст. ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Кулішу Віктору Миколайовичу строком на один місяць з 26.02.2016 до 25.03.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 811-рш від 19.12.2017 «Про відкликання ліцензії санаційного банку та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 5455 від 20.12.2017 «Про початок процедури ліквідації АТ «Родовід Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно цього рішення розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» з 20.12.2017 до 19.12.2019 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Родовід Банк» на підставі ст. ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, начальнику відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків Шевченку Андрію Миколайовичу строком на два роки з 20.12.2017 до 19.12.2019 включно.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За змістом ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Як встановлено матеріалами справи, в період з серпня 2016 по грудень 2017, за який за твердженням позивача у відповідача-1 за Договором утворилася заборгованість за надані послуги з відкриття та ведення рахунку в цінних паперах, в установі ПАТ «Родовід Банк» було введено процедуру тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 3.3 Додаткового договору на період дії тимчасової адміністрації в банку виконання ним зобов'язань, визначених п.п. 3.1, 3.2 Додаткового договору, можливе тільки при умові затвердження Комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків кошторису тимчасової адміністрації щодо витрат, визначених п. 1 Додаткового договору.

Таким чином, сторонами Додаткового договору прямо передбачено умови сплати відповідачем-1 вартості банківських послуг за Договором у випадку запровадження тимчасової адміністрації - затвердження Комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків кошторису тимчасової адміністрації щодо таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними згідно ст. 76 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідним кошторисом були передбачені витрати по оплаті банківських послуг, наданих ПАТ «Укрексімбанк» у період з серпня 2016 по грудень 2017.

Більш того, згідно ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Положеннями ч. 6 ст. 36 вказаного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, в тому числі щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

Разом з цим, послуги позивача за Договором, не є послугами, які забезпечують господарську діяльність ПАТ «Родовід Банк», а відтак приписи ч. 4 ст. 36 цього Закону в даному випадку не підлягають застосуванню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства на підставі ст. 15 ЦК України.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ГПК України).

Положеннями ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Місцевим судом в зв»язку з наведеним встановлено, а позивачем не доведено, яким чином відповідачі 1 та 2 у даній справі порушили його права та/або законні інтереси на отримання грошових коштів за надані послуги за Договором, відтак позовні вимоги до них як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Крім цього, суд першої інстанції правомірно зазначив, що оскільки безпосереднім боржником за Договором є Держава Україна, від імені якої діє суб'єкт управління об'єктами державної власності - Міністерство фінансів України, позивач не позбавлений можливості звернутися до нього з метою належного виконання грошового зобов'язання за надані послуги з обслуговування рахунку в цінних паперах.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі №910/15581/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/15581/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.10.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко