ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1826/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» (09161, Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Л. Українки, буд. 20-А, )

до

фізичної особи Голубенко Алли Леонідівни (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

про стягнення 34875,99 гривень

22.07.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» (далі по тексту - КП «ВУЖКГ-1») № 06-01/198 від 08.07.2019 (вх. № 1892/19) про стягнення з фізичної особи-підприємця Голубенко Алли Леонідівни (далі по тексту - ФОП Голубенко А.Л.) заборгованості за договором від 03.09.2007 № 11 в розмірі 32954,99 гривень.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору від 03.09.2007 № 11, позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальному суму 84772,37 гривень, за актами надання послуг. Однак, відповідач оплату за передану теплову енергію здійснив частково, у зв'язку з чим утворилась стягувана сума заборгованості в розмірі 34875,99гривень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.07.2019 позовну заяву КП «ВУЖКГ-1» залишено без руху, зобов'язано позивача усунути виявлені недоліки позовної заяви протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали.

02.08.2019 до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання № 06-01/214 від 31.07.2019 (вх. № 15055/19) про долучення доказів, на виконання ухвали Господарського суду Київської області від 24.07.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.08.2019 позовну заяву КП «ВУЖКГ-1» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1826/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України - п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Поштове відправлення, яким суд скеровував відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі від 06.08.2019 № 911/1826/19, за адресою місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернуте підприємством поштового зв'язку на адресу суду з відміткою від 06.09.2018 «за закінченням терміну зберігання».

Пунктом 5 частини 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про фізичну особу-підприємця, зокрема, місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17 та підлягають застосуванню з огляду на положення ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Станом на 04.10.2019 відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Крім того, судом встановлено, що в процесі розгляду справи відповідач за власним рішенням 23.09.2019 припинив господарську діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 2030528.

Частиною 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202-208 Господарського кодексу України, у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Державного реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу виконання умов господарського договору і відповідач станом на момент виникнення заборгованості за договором мав статус фізичної-особи підприємця та здійснював підприємницьку діяльність, а тому у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її зобов'язання, що виникли перед енергопостачальником за укладеним договором не припиняються до моменту повного виконання договірного зобов'язання, а залишається за нею як за фізичною особою.

Аналогічної правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі з огляду на ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.09.2007 між КП «ВУЖКГ-1» (енергопостачальник) та ФОП Голубенко А.Л. (споживач) укладено договір № 11 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого:

- за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором та у відповідності до «Правил користування тепловою енергією» (ПКТЕ) та «Правил технічної експлуатації систем теплопостачання комунальної енергетики України» (ПТЕСТКЕУ) (розділ 1);

- обов'язки теплопостачальної організації: забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах, обумовлених договором (пункт 5.2.1);

- розрахунковим періодом є місяць, датою закінчення якого є двадцяте число поточного місяця (пункт 7.3);

- споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (пункт 7.4);

- договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 03.09.2008 (пункт 11.1);

- договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін (пункт 11.5).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши надані суду докази на підтвердження факту постачання теплової енергії, проведення її часткової оплати, судом встановлено наступні обставини.

Позивач як на підставу своїх вимог посилається на те, що в межах укладеного між сторонами договору ним в 2016, 2017, 2018 роках, було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 84772,37 гривень. Проте, як стверджує позивач, відповідач за спожиту теплову енергію в повному обсязі не розрахувався, сплативши лише 51817,38 гривень та станом на день звернення до суду за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 32954,99 гривень.

На підтвердження обсягів споживання відповідачем теплової енергії у вказані періоди позивачем надано копії актів про обсяги поставленої споживачу теплової енергії.

Проте, з долучених до матеріалів справи актів вбачається, що позивач поставив на користь відповідача теплову енергію на суму 61970,59 гривень, що підтверджується наступними актами:

- від 27.01.2016 № ОУ-0000041 на суму 5378,89 гривень;

- від 25.02.2016 № ОУ-0002940 на суму 3899,08 гривень;

- від 25.03.2016 № ОУ-0003171 на суму 2370,60 гривень;

- від 31.03.2016 № ОУ-0003199 на суму 1085,51 гривень;

- від 31.10.2016 № ОУ-0003946 на суму 1653,49 гривень;

- від 30.11.2016 № ОУ-0004100 на суму 3606,76 гривень;

- від 19.12.2016 № ОУ-0004236 на суму 3862,36 гривень;

- від 26.01.2017 № ОУ-0000113 на суму 5861,24 гривень;

- від 28.02.2017 № ОУ- 0000246 на суму 3874,50 гривень;

- від 28.03.2017 № ОУ-0000373 на суму 2352,63 гривень;

- від 07.04.2017 № ОУ-0000405 на суму 889,08 гривень;

- від 31.10.2017 № ОУ-0001176 на суму 1069,72 гривень;

- від 27.11.2017 № ОУ-0001315 на суму 3850,98 гривень;

- від 20.12.2017 № ОУ-0001458 на суму 4668,55 гривень;

- від 22.01.2018 № ОУ-0000028 на суму 4962,73 гривень;

- від 28.02.2018 № ОУ-0000259 на суму 5898,73 гривень;

- від 21.03.2018 № ОУ-000393 на суму 6685,74 гривень.

Вказані акти позивачем надіслано на належну адресу відповідача із вимогою про сплату спожитої теплової енергії за вказаними актами. Факт направлення вказаних актів підтверджується відповідним описом вкладення у цінний лист від 28.08.2018.

Доказів мотивованої письмової відмови від підписання актів або заперечень щодо обсягів отриманої теплової енергії суду не надано.

З долученого до матеріалів справи реєстру заборгованості споживача, підписаного головним бухгалтером КП «ВУЖКГ-1» вбачається, що відповідач за отриману теплову енергію сплатив 51817,38 гривень. Отже саме в цьому розмірі позивач визнає виконаними зобов'язання відповідача з оплати за поставлену теплову енергію, що, відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, звільняє суд від необхідності додатково перевіряти зазначені обставини, а тому суд вважає доведеним факт отримання позивачем від відповідача у якості плати за отриману теплову енергію за розглядуваний період на загальну суму 51817,38 гривень.

Проаналізувавши в сукупності надані позивачем докази, суд, з урахуванням вищевикладеного, встановив, що наявними в матеріалах справи доказами, загальний обсяг поставленої теплової енергії підтверджується лише на суму 61970,59 гривень. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту постачання теплової енергії на загальну суму 84772,37 гривень суду не надано.

Тобто з поданих позивачем доказів судом встановлено, що позивачем не доведено та документально не підтверджено постачання теплової енергії на суму 22801,78 гривень.

З урахуванням визнаного позивачем факту отримання від відповідача в рахунок оплати поставленої теплової енергії 51817,38 гривень, підтвердженою сумою заборгованості відповідача перед позивачем суд вважає 10153,21 гривень.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів сплати коштів за спожиту теплову енергію не надав, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості не спростував.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами факт існування заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 32954,99 гривень, суд дійшов висновку, що вимога позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 10153,21 гривень

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 591,85 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи Голубенко Алли Леонідівни (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» (09161, Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Л. Українки, буд. 20-А, ) 10153,21 гривень основного боргу та 591,85 гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2019.

Суддя Р.М. Колесник