ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2019 р. Справа№ 910/1827/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Кравчука Г.А.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Лисенко В.О.,

від відповідача - Швидкий Д.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 (повний текст рішення складено 23.05.2019)

у справі № 910/1827/19 (суддя Ковтун С.А.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ"

про стягнення 1 474 971, 95 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" про стягнення 1 474 971, 95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено строки виконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором постачання природного газу від 12.09.2016 року №5054/1617-ТЕ-29.

Рішенням Господарського суду міста Києваі від 30.05.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 551 963, 30 грн. пені, 707 802, 36 грн. інфляційних втрат, 215 206, 28 грн. 3% річних, 22 124, 58 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з матеріалів справи вбачається несвоєчасна сплата відповідачем за отриманий природний газ, при цьому застосування механізму розрахунку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, здійснено при погашенні боргу за отриманий газ у жовтні 2017 року - березні 2017 року, а позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення оплати газу, отриманого у квітні 2017 року - вересні 2017 року. Крім того місцевий господарський суд зазначив, що чинним законодавством не передбачено заборону здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконне та необґрунтоване. Зокрема, скаржник звертає увагу, що нарахування пені не здійснюється на суми оплат, які були проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 та постанови Кабінету Міністрів України, якими регулюється порядок відшкодування споживачу різниці в тарифах шляхом укладення договорів про організацію. Крім того апелянт зазначає, що вся оплата від споживачів за спожиту теплову енергію з урахуванням (за мінусом) сум пільг, субсидій та компенсацій поступає на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання, а тому у відповідача відсутня можливість самостійно здійснювати розрахунки з позивачем. Й наостанок скаржник звертає увагу, що відповідачем належним чином виконувались умови спільних протокольних рішень, розрахунки проведені у повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних, які нараховані позивачем на суми, що сплачені за спільними протокольними рішеннями.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Кравчук Г.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, подати докази сплати судового збору в сумі 0, 45 грн.

17.07.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі №910/1827/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі №910/1827/19 та призначено розгляд справи на 08.08.2019 року.

08 серпня 2019 року суддя Іоннікова І.А. заявила про самовідвід у справі №910/1827/19 з метою недопущення сумнівів в неупередженості судді, які можуть виникнути у зв`язку з тим, що її близький родич працює в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", про що суддею Іонніковою І.А. повідомлено Департамент моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції та Раду суддів України. При цьому, на дане звернення Департамент моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції повідомив про необхідність врегулювання конфлікту інтересів у порядку, визначеному процесуальним законодавством, а саме, ч.1 ст. 35 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 року заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/1827/19 задоволено. Матеріали справи №910/1827/19 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення заміни відведеного судді відповідно до ст. 32 ГПК України.

08.08.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.08.2019 року, у зв`язку з задоволенням заяво про самовідвід судді Іоннікової І.А., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/1827/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Хрипун О.О., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено розгляд справи на 03.10.2019 року.

В судовому засіданні 08.08.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.09.2016 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та товариство з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" (споживач) уклали договір № 5054/1617-ТЕ-29 постачання природного газу (далі - Договір) з протоколом узгодження розбіжностей, у якому узгоджені редакції пунктів 6.1, 8.1, 8.2, 8.3, 8.4, 8.5, 10.3, 11.3. (а.с. 19-27).

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 12250 тис. куб. метрів (дванадцять мільйонів двісті п`ятдесят тисяч куб. метрів).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 2.4. договору допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін.

Розділом 5 Договору, регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.6.2. договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19 Закону України «Про теплопостачання»;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються, як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, а в разі коли на споживача не поширюється дія статті 19і Закону України "Про тепло постачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.2. Договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1. Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

У пункті 8.3 Договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Згідно з п. 10.3 Договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей), строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років. Вказане спростовує доводи відповідача про сплив позовної давності за вимогами про стягнення пені.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних прокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (абзац 3 п. 6.1 Договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей).

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу зі змісту яких вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв у період з жовтня 2016 року - вересень 2017 року у власність природний газ на загальну суму 60 124 874, 11 грн. (а.с. 34-44).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005 року № 20, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Сумської облдержадміністрації, ТОВ "БРОКЕНЕРГІЯ" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України та проведені відповідні оплати, а саме:

- спільне протокольне рішення №2689 від 11.11.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 3 823 868, 70 грн. (а.с. 45-48);

- спільне протокольне рішення №2690 від 11.11.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 1 621 596, 56 грн. (а.с. 49-52);

- спільне протокольне рішення №3112 від 14.12.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 1 451 623, 64 грн. (а.с. 53-56);

- спільне протокольне рішення №3113 від 14.12.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 6 980 877, 35 грн. (а.с. 57-60);

- спільне протокольне рішення №96 від 13.01.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 7 684 128, 45 грн. (а.с. 61-64);

- спільне протокольне рішення №97 від 13.01.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 3 876 611, 11 грн. (а.с. 65-68);

- спільне протокольне рішення №931 від 14.02.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 6 094 581, 24 грн. (а.с. 69-72);

- спільне протокольне рішення №932 від 14.02.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 5 592 653, 75 грн. (а.с. 73-76);

- спільне протокольне рішення №1521 від 13.03.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 3 144 170, 06 грн. (а.с. 77-80);

- спільне протокольне рішення №1522 від 13.03.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 5 741 455, 01 грн. (а.с. 81-84);

- спільне протокольне рішення №2103 від 12.04.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 3 253 983, 05 грн. (а.с. 85-88);

- спільне протокольне рішення №2104 від 12.04.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 3 680 611, 58 грн. (а.с. 89-92).

Спір у справі стосується стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору купівлі-продажу природного газу № 5054/1617-ТЕ-29 від 12.09.2016 року щодо своєчасної оплати поставленого природного газу.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 вказаного Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як вже зазначалось вище умовами договору (п. 6.2., п. 8.2. та п. 8.3.) сторони домовились, що нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Враховуючи вищевикладене, для застосування санкцій, визначених умовами договору, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу від №5054/1617-ТЕ-29 від 12.09.2016 року, природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. (п. 1.2. договору).

Для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання необхідною умовою є обставина невиконання або прострочки виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" (яка була чинною на час існування правовідносин між сторонами), споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів. Уповноважені банки, що обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами) затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Відповідно до вказаного Порядку постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання для виконання покладених на них спеціальних обов`язків щодо постачання та продажу природного газу. При цьому, якщо для певної категорії (групи) споживачів встановлено ціни, які відрізняються від звичайних чи ринкових цін, газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для кожної такої категорії (групи) споживачів.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці обумовлюють у відповідному договорі про відкриття банківського рахунка право уповноваженого банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ, без застосування платіжних вимог.

Уповноважений банк подає НКРЕКП перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями.

Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств і оптових продавців подається уповноваженим банком до НКРЕКП на затвердження та доводиться до відома Національного банку, підприємств поштового зв`язку, а також споживачів та інших учасників розрахунків шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України та розміщується на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

Газопостачальні підприємства інформують упродовж 10 робочих днів від дня відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживачів про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Газопостачальні підприємства укладають у двомісячний строк із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за спожитий природний газ виключно на такий рахунок.

Під час укладення договорів купівлі-продажу природного газу між газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями, а також договорів постачання природного газу між газопостачальними підприємствами та споживачами визначаються умови щодо оплати за природний газ виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

У разі припинення (закінчення строку виконання) спеціальних обов`язків газопостачальних підприємств і оптових продавців газопостачальні підприємства і оптові продавці закривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання у порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку. Про закриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання уповноважений банк у дводенний строк письмово повідомляє НКРЕКП.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Такий порядок регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

Як убачається зі змісту Порядку від 11.01.2005 № 20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

У пункті 7 цього Порядку визначено, що розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок від 03.08.2015; у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.2 зазначеного Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку від 03.08.2015 Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ", Державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком від 03.08.2015, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. При цьому зазначений Порядок фактично врегульовує правовідносини з урахуванням особливостей розрахунків пов`язаних із забезпеченням державою обсягу фінансування пільг і субсидій, що отримані населенням на відповідній ліцензованій території діяльності.

Отже, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Таким чином, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних (правова позиція Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі 906/278/18).

Крім того, відповідно до абз. 3, п. 6.1. договору сторони погодили, що нарахування пені не здійснюється на суми оплат, які були проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 та постанов Кабінету Міністрів України, якими регулюється порядок відшкодування споживачу різниці в тарифах шляхом укладення договорів про організацію взаєморозрахунків.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, а сторони договору в цьому випадку позбавлені можливості врегулювати у договорі питання щодо строків і порядку виконання зобов`язання, виконання якого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки обов`язковість такого порядку передбачена у відповідних нормативно-правових актах.

Тобто підписавши спільні протокольні рішення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був визначений у договорі, порядок розрахунків.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 902/471/16, від 27.03.2019 року у справі № 925/372/18, від 24.07.2019 року у справі №918/553/18.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що зазначена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 року у справі № 924/296/18 і не вбачає необхідності відступу від цієї позиції.

Таким чином, підставою звільнення споживача від сплати штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, є здійснення розрахунків у порядку визначному постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20.

Матеріалами справи встановлено, що вартість поставленого природного газу відповідачем за договором №5054/1617-ТЕ-29 від 12.09.2016 року була оплачена шляхом перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених п. 6.1 Договору за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року та за рахунок коштів державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Таким чином, наявність спільних протокольних рішень за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, якими сторони погодили, що між ними встановлюється порядок розрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20, виключає правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період.

Однак, в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу, відповідно до яких позивач здійснював поставку природного газу у період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року (а.с. 34-44) в той же час, між сторонами не укладено спільних протокольних рішень щодо проведення взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 за вказаний період.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку застосування механізму розрахунку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, здійснено при погашенні боргу за отриманий газ у жовтні 2017 року - березні 2017 року, а з квітня 2017 року при оплаті поставленого газу не застосовувався порядок, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, що є підставою для нарахування пені за прострочення платежів.

Колегія суддів також погоджується з розрахунком позивача щодо стягнення з відповідача 551 963, 30 грн. за прострочення оплати газу отриманого за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року. (період за який не застосовувався порядок, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20).

Щодо розрахунку позивача про стягнення 3% річних та інфляційних колегія суддів зазначає, що позивач починає здійснювати розрахунок на зобов`язання, що виникли у лютому та березні 2017 року, тобто період до якого було застосовано механізм розрахунку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Як зазначає Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 31.05.2019 року у справі № 924/296/18, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків, а отже відсутні правові підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, установивши при цьому здійснення оплати за природний газ власними коштами відповідно до умов договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку п. 8.3. договору не може бути застосовано, оскільки сторони визначились щодо застосування іншого механізму розрахунків відмінного від передбаченого договором.

Зазначена правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 року у справі № 924/296/18 та Верховним Судом від 27.11.2018 року у справі № 902/471/16, від 27.03.2019 року у справі № 925/372/18, від 24.07.2019 року у справі №918/553/18.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06). Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

Враховуючи вищевикладену правову позицію Об`єднаної Палати Верховного суду, колегія суддів дійшла висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 101 541, 63 грн. та інфляційних в розмірі 261 341, 61 грн. нарахованих на зобов`язання, що виникли у лютому та березні 2017 року, тобто період до якого було застосовано механізм розрахунку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 та розрахунок здійснювався на підставі спільних протокольних рішень.

Відтак правомірним є стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 113 664, 65 грн. та інфляційних в розмірі 446 460, 75 грн. нарахованих на зобов`язання, що виникли у квітні та вересні 2017 року.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі № 910/1827/19 підлягає часткову скасуванню в частині стягнення 3% річних в розмірі 101 541, 63 грн. та інфляційних в розмірі 261 341, 61 грн. з прийняттям в цій частині рішення про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 113 664, 65 грн. та інфляційних в розмірі 446 460, 75 грн..

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та частину, в якій рішення суду першої інстанції скасовано, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі № 910/1827/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі № 910/1827/19 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" 3% річних в розмірі 101 541, 63 грн. та інфляційних в розмірі 261 341, 61 грн. та прийняти нове рішення яким:

« 1. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, офіс 17, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 551 963, 30 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят три гривні) 30 коп. пені, 446 460, 75 грн. (чотириста сорок шість тисяч чотириста шістдесят гривень) 75 коп. інфляційних втрат, 113 664, 65 грн. (сто тринадцять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні) 65 коп. 3% річних, 16 681, 33 грн. (шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня) 33 коп. судового збору.»

3.Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, офіс 17, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 8 164, 75 грн. (вісім тисяч сто шістдесят чотири гривні) 75 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1827/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.10.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

Г.А. Кравчук