ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2220/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом СТОВ "Добробут Плюс", с. Побережка
до ТОВ "Азотфострейд", м. Харків
про стягнення 1 215 240,00 грн.
за участю представників:

позивача - Чайка О.В., відповідно до договору про надання правничої допомоги № 71/19 від 05.07.19р.;

відповідача - (в.о. директора), Соколов Л.М., відповідно до наказу № 14 від 29.08.19р.

ВСТАНОВИВ:

СТОВ "Добробут Плюс", с. Побережка звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ "Азотфострейд", м. Харків неустойки в сумі 1 215 240,00 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 22.07.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "08" серпня 2019 р. о 10:30 год.

08.08.19р. від позивача надійшли документи, які долучено судом до матеріалів справи.

08.08.19р. від позивача надійшли документи, які долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 08.08.19р. підготовче засідання відкладено на "20" серпня 2019 р. об 11:00 год.

19.08.19р. від позивача надійшли документи, які долучено судом до матеріалів справи.

12.09.19р. від позивача надійшли документи, які долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 20.08.19р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12 вересня 2019 року о 10:00 год.

Судове засідання у справі №922/2220/19, яке було призначено на 12.09.19р. о 10:00 год. не відбулось з причин перебування судді Шарко Л.В. у відрядженні до міста Києва.

Ухвалою-повідомленням повідомлено сторін про те, що судове засідання у справі №922/2220/19 відбудеться 16.09.19р. о 14:00 год.

16.09.19р. від відповідача надійшли документи, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.19р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.09.19р. проти позову заперечував в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Добробут Плюс» (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» ( далі - Постачальник), укладений договір поставки №31/10 від 31.10.2018 року (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар, зазначений в специфікації (далі - Товар), що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити Товар на умовах договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Сторони домовилися, що Постачальник передає Покупцю Товар у кількості визначеному додатками до даного Договору. Загальна кількість Товару за даним договором визначається кількістю Товару, зазначеного в додатку до даного Договору.

Згідно з п.3.1 Сторони домовилися, що Постачальник поставляє Покупцю Товар, за ціною та місцем поставки, зазначеними в Додатку до даного Договору.

Додатком №1 від 31.10.2018 року до Договору №31/10 від 31.10.2018 року передбачено поставку аміачної селітри біг-бег Казахстан 34,4 в кількості 130,0 тон, на загальну вартість 1 215 240,00 (один мільйон двісті п`ятнадцять тисяч двісті сорок ) гривень, в тому числі ПДВ 20% -202 540,00грн. Поставку товару у Господарство Покупця за адресою: с.Побережка, Богуславський район, Київська область. Строк поставки Товару : до 30-го листопада 2018 року.

Відповідно до п. 5.1 Договору Покупець приймає і перевіряє Товар за кількістю в місці приймання Товару від постачальника. У разі виявлення розбіжностей.

Положенням пункту 5.3 Договору факт передачі Товару Покупцю виникає в момент прийняття Товару, та підтверджується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками Сторін та отримання довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до п.3 Додатку до Договору СТОВ «Добробут Плюс» внесло на рахунок відповідача передоплату за товар в розмірі 400 000 (чотириста тисяч гривень 00 коп). Залишок коштів мав бути перерахований Покупцем в день відвантаження товару на підставі видаткових накладних.

Сплачену позивачем передплату за товар в розмірі 400 000 (чотириста тисяч гривень), відповідачем було повернуто 23 квітня 2019 року.

В обумовлені Договором строки Постачальник до Господарства Покупця товар не поставив, і в подальшому поставки товару не було взагалі.

Пунктом 6.2 договору поставки №31/10 від 31.10.2018 року передбачено, що за порушення строків поставки Постачальник сплачує неустойку у розмірі 20% від суми недопоставленого Товару за кожний день прострочення.

Зважаючи на те, що сума неустойки має значний розмір, враховуючи загальну суму договору - 1 215 240,00 грн., позивачем заявлено позовну вимогу у розмірі 1215240,00 грн., яку розраховано з урахуванням пункту 6.2. договору, а саме - неустойку у розмірі 20% від суми недопоставленого Товару за кожний день прострочення.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Представником позивача в засіданнях зазначено про те, що неустойка, яку сторони передбачили в п. 6.2. договору з своєю природою є пенею.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України також викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15., Постанові КГС ВС від 27.05. 2019 у справі № 910/20107/17.

Так, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що п. 6.2. Договору, сторони передбачили нарахування пені за порушення строків поставки товару у розмірі 20% від суми недопоставленого товару за кожен день прострочення.

Суд зазначає, що встановлений сторонами в п. 6.2. Договору розмір пені не відповідає положенням ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та правовим висновкам Верховного суду, про які зазначено вище, оскільки даний розмір не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Судом здійснено перерахунок суми пені, з урахуванням положень ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та строку нарахування заявленого позивачем в своєму розрахунку, вказаному в позовній заяві, суд приходить до висновку про те, що задоволенню підлягає сума пені в розмірі 5992,96 грн.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 5992,96 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 5992,96 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5992,96 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 123 ГПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч. 2 ст. 126 ГГЖ України: за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України встановлено, що: для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.»

Між позивачем - СТОВ "Добробут Плюс", с. Побережка та Адвокатом - Чайкою Ольгою Вікторівною укладено договір про надання правничої допомоги №71/19 від 05.07.19р.

Відповідно до п. 1.2. Договору про надання правничої допомоги вартість всіх перелічених вище послуг (п. 1.1. Договору) становить 2000,00 грн. за одну годину роботи адвоката при вивченні конкретної процесуальної дії.

12.08.19р. між клієнтом та адвокатом підписано Акт №71 приймання передачі наданих послуг по договору про надання правничої допомоги на суму 12000,00 грн. та Звіт №71 про надання послуги по договору про надання правничої допомоги на суму 12000,00 грн.

Кошти за надання правової допомоги були сплачені Адвокату у повному обсязі у розмірі 12000, 00 грн. (дванадцять тисяч гривень), що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера №71 від 12 серпня 2019 року.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.»

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного Господарського Суду Верховного Суду у справі № 914/359/18 від 21 березня 2019 року, № 922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до наданого Звіту №71 про надання послуги по договору про надання правничої допомоги, адвокатом Чайкою О.В., в загальній кількості витрачено 6 годин на надання правничої допомоги позивачу.

Таким чином, суд приходить до висновку про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Азотфострейд" (61057, м. Харків, вул. Римарська, 16, ккв. 13, ) на користь СТОВ "Добробут Плюс" (09732, Київська обл., Богуславський р-н, с. Побережка, вул. Ярослава Мудрого, 53, ) неустойки в сумі 5992,69 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 89,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.19р.

Суддя Л.В. Шарко