ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/2370/19

Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/2370/19

за позовом: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” /01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. №6/

до відповідача: Акціонерного товариства “Українська залізниця” /03680, м. Київ, вул. Тверська, 5/ в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця” /65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19/

про стягнення 15 946,85грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця” 15 946,85грн., де 10 961,20грн. – пеня, 793,94грн. – 3% річних та 4 191,71грн. інфляційні втрати.

Підставою для подання позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань по укладеному між ними договору постачання природного газу №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р. в частині строків проведення оплати за отриманий газ.

Позивач вказує, що 21.12.2015 р. між ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та ПАТ “Українська залізниця” в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця” укладено договір №3120/16-ТЕ-23 постачання природного газу, на виконання умов якого позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 108 491,45грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Так, позивач вказує, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов’язання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 6.1 договору.

Тому, позивач з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 10 961,20 грн.

Також, позивачем відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 793,94 грн. та 4 191,71грн. інфляційних втрат.

16.09.2019р. від відповідача надійшов відзив на позов /вх.№18656/19/, в якому позов не визнає, з наступних підстав. Так, розрахунок ціни позову первинно вважає недостовірним, оскільки станом на 01.01.2016р. переплата відповідача позивачеві становила 5 129,24грн. за попереднім договором постачання природного газу №5146/15-ТЕ-23 від 30.10.2015р. При цьому, зазначена сума повинна була бути зарахована в оплату договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р., що підтверджує відповідним зверненням.

Відповідач стверджує, що на кінець вересня 2016р. позивач не тільки не мав претензій по виконанню договору, оскільки основний борг було погашено повністю, хоча і не своєчасно, а й мав перед відповідачем непогашену зоборгованість в сумі 12 550,92грн.

Між тим, відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, з підстав спливу не лише спеціального, але й загального строку позовної давності.

03.10.2019р. за вх.№20220/19 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій із позицією відповідача щодо застосування строків позовної давності не погоджується, з підстав передбачених ст.259 ЦК України та п.10 договору №5146/15-ТЕ-23 від 30.10.2015р.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019р. позовна заява вх.№2424/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.08.2019р. прийнято позовну заяву /вх.№2424/19/ до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/2370/19 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

03.10.2019р. судом було постановлено вступну та резолютивну частини рішення в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

21.12.2015р. між ПАТ “НАК “Нафтогаз України” (постачальник) та ПАТ “Українська залізниця” в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця” (споживач) було укладено договір №3120/16-ТЕ-23, відповідно до умов якого постачальник зобов’язується передати у власність споживачу у 2016р. природний газ, а споживач зобов’язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Постачальник передає споживачу з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) природний газ, обсягом до 79тис. куб.м. (п.п.1.1., 1.2., 2.1. договору).

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4. договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р.).

Згідно п.5.2. договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р. ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) для підприємст, які приєднанні до газорозподільних мереж, становить 1770,74грн., крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ – 2%, податок на додану вартість за ставкою – 20%. До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 1806,15грн., крім того ПДВ – 20% - 361,23грн., всього з ПДВ – 2 167,38грн.

Відповідно до п.п.6.1., 6.2. договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р. оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі невиконання споживачем умов п.6.1. цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості насплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п.6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.п.8.1., 8.2. договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р.).

Згідно п.10.3. договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Відповідно до розділу 12 договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р., договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016р. до 31.03.2016р., а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 31.12.2015р. до договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р., зокрема, викладено п.5.2., як: ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) для підприємст, які приєднанні до газорозподільних мереж, становить 1770,74грн., крім того: податок на додану вартість за ставкою – 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» - 401,00грн., крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ 481,20грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 2 171,74грн., крвм того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 2606,09грн.

На виконання умов договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р., позивачем відповідачу було поставлено газ за актами приймання-передачі від 31.01.2016р., 29.02.2016р.

На підтвердження проведення повної, але несвоєчасної оплати відповідачем за поставлений газ позивач подав до справи виписку по особовому рахунку Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця” за період з 01.12.2015р. по 31.07.2018р.

Як свідчать матеріали справи, за проханням ПАТ “Українська залізниця” в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця”, яке оформлено листом вих.№03/249 від 17.03.2016р., переплату відповідача по договору №5146/15-ТЕ-23 від 30.10.2015р. в сумі 5 129,24грн. позивачем 21.03.2016р. зараховано в оплату договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р.

При цьому, окремо листом вих.№1111 від 07.12.2016р. ПАТ “Українська залізниця” в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця”, просила ПАТ “НАК “Нафтогаз України” переплату по договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р. в сумі 12 550,92грн. зарахувати в оплату по договору №5146/15-ТЕ-23 від 30.10.2015р.

З огляду на встановлені обставини, суд вбачає правомірно здійсний позивачем розрахунок суми основного боргу шляхом зарахування 21.03.2016р. суму у розмірі 5 129,24грн. в зобов'язання січня 2016р. та відсутність зарахувань в рахунок погашення боргу за договором №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р. в сумі 12 550,92грн., що свідчить про відсутність переплати за спірним договором.

Постановою КМУ від 31.10.2018 р. №938 змінено тип публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство “Українська залізниця”, відповідна державна реєстрація змін до установчих документів в частині зміни повного та скороченого найменування здійснена 27.11.2018р.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 226 „Деякі питання акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України”, яка набрала чинності 20.03.2019 р., було змінено тип ПАТ “Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України” з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України”.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов’язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як з’ясовано судом, на виконання вищенаведених умов договору ПАТ “НАК “Нафтогаз Україна” з січня 2016р. по лютий 2016р. включно було поставлено, а ПАТ “Українська залізниця” в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця”, прийнято природного газу на загальну суму 108 491,45грн. згідно актів приймання – передачі природного газу від 31.01.2016р., 29.02.2016р.

Так, відповідач свої зобов’язання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило позивачу вартість поставленого в січні 2016р. - лютому 2016р. природного газу за актами приймання-передачі в сумі 108 491,45грн., проте з порушенням строків щомісячних оплат.

Відтак, оскільки відповідач належним чином не виконав передбачені договором №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р., зобов’язання з оплати природного газу, поставленого в січні 2016р. – лютому 2016р., позивачем відповідно до п. 8.2 договору було нараховано 10 961,20 грн. пені, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 793,94 грн. та 4191,71грн. інфляційних втрат.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач свої зобов’язання в частині оплати поставленого природного газу не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов’язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов’язання або виконання зобов’язання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості природного газу) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов’язання, зокрема з боку відповідача.

У зв’язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов’язання з оплати природного газу, поставленого за період зі січня 2016р. по лютий 2016р. відповідно до п. 8.2 договору було нараховано пеню за зобов'язаннями січня 2016р. у розмірі 6843,91грн., за зобов'язаннями лютого 2016р. у розмірі 4117,29грн., які заявлені до стягнення.

Відповідно до п.п. 8.2. договору №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р., у разі невиконання споживачем п.6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у січні 2016р. – лютому 2016р., судом встановлено, що розрахунок пені було здійснено позивачем вірно.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов’язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого природного газу за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у січні 2016р. - лютому 2016р., судом встановлено, що вказані розрахунки 3% річних були здійснені позивачем вірно.

Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в сумі 793,94грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов’язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз’яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань” № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. №62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в розмірі 4 191,71грн.

Наразі судом встановлено, що позивачем за зобов’язаннями січня 2016 року за період з 01.04.2016р. по 30.04.2016р. нараховано 1960,59грн. на суму боргу 57 977,52грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів).

Однак, слід зазначити, що інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів, у зв’язку з чим суд доходить до висновку про неправильність та необґрунтованість вказаного розрахунку інфляційних втрат.

Однак, слід зазначити, що інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів. Виходячи із положень ст.625 ЦК України, обов’язок сплати боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, виникає лише за умови прострочення боржником виконання грошового зобов’язання. Так, умовами договору №3120/16-ТЕ-23 постачання природного газу від 21.12.2015 р. не передбачена сплата відповідачем вартості природного газу з урахуванням інфляції, відповідно не встановлено строк сплати нарахованих інфляційних втрат за відповідний період. В свою чергу такі обставини виключають факт прострочення відповідачем сплати саме інфляційних втрат, нарахованих відповідачем під час подання заявленого позову до суду. Натомість позивач нараховував інфляційні втрати на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів за відсутності прострочення боржником сплати саме вказаних сум інфляційних нарахувань попередніх періодів, що не узгоджується положеннями договору та ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, судом здійснено самостійний перерахунок інфляційних втрат із врахуванням вказаних періодів прострочення та суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а саме:

-за зобов’язаннями січня 2016 року на суму боргу 55 462,31грн. за період з 01.04.2016 р. по 30.04.2016р. інфляційні втрати складають 1941,18грн.

Тому, за розрахунком суду загальний розмір інфляційних збитків у зв’язку з простроченням відповідачем оплати за договором №3120/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р., за зобов’язаннями січня 2016р. – лютого 2016р. становить 4 172,30грн., які підлягають стягненню з відповідача.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стосовно тверджень відповідача щодо неможливості стягнення штрафних санкцій, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень пункту 10.3 договору, строки в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється як 5 (п’ять років).

Отже, умовами договору передбачено збільшений строк позовної давності, який позивачем не пропущений.

Таким чином, оцінюючи наявні в справі докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз Україна” обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на допущені позивачем помилки при розрахунку інфляційних втрат.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 1921грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1921грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок часткового задоволення його вимог за рахунок відповідача в сумі 1918,66грн.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити – частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця” /03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, / в особі виробничого підрозділу Одеського заводу залізобетонних конструкцій служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії “Одеська залізниця” /65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, / на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз Україна” /01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, / пеню в сумі 10 961 /десять тисяч дев'ятсот шісдесят одна/ грн. 20 коп., 3% річних в сумі 793 /сімсот дев'яносто три/ грн. 94 коп., інфляційні втрати в сумі 4 172 /чотири тисячі сто сімдесят дві/грн. 30 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1918 /одна тисяча дев'ятсот вісімнадцять/грн. 66 коп.

3. В решті частини позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський