РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2019Справа № 910/9807/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранат" (02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 18-А; ідентифікаційний код 21620913)

про стягнення 2 850, 00 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранат" про стягнення 2 850, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що ним було виплачено потерпілій внаслідок ДТП особі, суму страхового відшкодування в розмірі 2 850, 00 грн., а відтак до останнього перейшло право вимоги до відповідача, оскільки ДТП сталася з вини працівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранат", а саме у зв`язку із незабезпеченням перевірки технічного стану автомобіля.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 відкрито провадження у справі 910/9807/19, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 601, ухвала суду від 29.07.2019 була отримана представником відповідача (Тритикою) 07.08.2019, однак у запропонований в ухвалі п`ятнадцятиденний строк, відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття та розгляд справи № 910/9807/19 за правилами спрощеного провадження належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.11.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранат" укладено договір добровільного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0557867, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "Іveco 35.12", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Строк дії договору встановлено з 25.11.2017 по 24.11.2018.

29.12.2017 в м. Києві за адресою проспект С. Бандери, 96 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля "Іveco 35.12", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля Renault державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , Mitshubishi державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , Daewoo державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , Skoda державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Постановою Оболонського районного м. Києва по справі № 756/426/18 від 09.02.2018 ОСОБА_1 визнано винним в настанні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також вказаною постановою встановлено, що ДТП сталася у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перед виїздом не переконався та не перевірив технічно справний стан ходової частини транспортного засобу "Іveco 35.12", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому своїми діями ОСОБА_2 порушив правила п.п. 1.5, 2.3а, 31.4.5 Правил дорожнього Руху України.

Разом з тим, постановою Оболонського районного м. Києва по справі № 756/426/18 від 09.02.2018 встановлено, що ОСОБА_2 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Гранат" та який є страхувальником автомобіля "Іveco 35.12", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що 22.02.2018 до нього звернувся постраждалий внаслідок ДТП власник автомобіля Renault державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ( ОСОБА_3 ) із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви потерпілої особи вбачається, що сторони погодили суму страхового відшкодування в розмір 2 850, 00 грн, яка була розрахована згідно розрахунку страхового випадку, протоколу огляду транспортного засобу від 02.01.2018 та відповідно виплачена на користь власника автомобіля Renault державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Суд вказує, що на підставі страхового акту № ЦВ/18/0001 від 02.03.2018 страхове відшкодування в розмірі 2 850, 00 грн згідно платіжного доручення № ID-103652 від 02/03/2018 було перераховано позивачем на розрахунковий рахунок власника Renault державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ( ОСОБА_3 ), який ним було зазначено у заяві про виплату страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Абзацом "г" пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до відповідача із регресивною вимогою від 19.10.2018 № 03/2930 про повернення суми страхового відшкодування оскільки винна у ДТП особа є працівником останнього згідно встановлених постановою Оболонського районного м. Києва по справі № 756/426/18 від 09.02.2018 обставин.

Вказана вимога була отримана була отримана представником відповідача (Курий) 23.10.2018 згідно копії поштового повідомлення поштового відправлення № 159, однак відповіді на вказану вимогу так і не було надано.

При тому, суд вказує, що даних тверджень відповідачем спростовано не було. Доказів протилежного суду не надано.

За таких обставин, суд за відсутності доказів протилежного, дійшов висновку, що станом на момент настання ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранат", а відтак дане товариство є відповідальною за збитки особою, оскільки є страхувальником забезпеченого транспортного засобу.

Приписами частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_1 який перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранат" та який відповідно керував транспортним засобом останнього, у Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" виникло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю"Гранат" про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом № АМ/0557868 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, зважаючи на викладене вище та те, що відповідачем не спростовано доводи позивача та не надано суду жодних доказів, в тому числі щодо сплати страхового відшкодування позивачу, то за таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Крім того, суд вказує, що позивачем також заявлено до стягнення витрати понесені ним на професійну правничу допомогу в розмір 1 500, 00 грн.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Суд вказує, що матеріали справи містять: Витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, завдання доручення № 1 до договору від 15.05.2019, платіжне доручення від 21.05.2019 № 8047, Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 23.05.2019, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги від 23.05.2019, копія свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серія КС № 6203/10 та копія посвідчення адвоката № 6203/10 від 27.07.2017, який безпосередньо підписував позовну заяву.

Відтак, з огляду на викладене вище, враховуючи надані позивачем докази щодо правомірності стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, категорію справи та розмір таким витрат, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500, 00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранат" (02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 18-А; ідентифікаційний код 21620913) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) страхове відшкодування в сумі 2 850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп та судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 30.09.2019

Суддя Баранов Д. О.