Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/413/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Андишули Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Державного підприємства "Клеванське лісове господарство" до Зорянської сільської ради

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - Лазарчук ОСОБА_1 В., ордер серія РН-8 № 148 від 26.12.17 р.;

від відповідача - Шмід В.В., ордер серія РН-231 № 39 від 05.07.2019 р.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер 7083104LE6489.

У судовому засіданні 23 вересня 2019 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2019 року Державне підприємство "Клеванське лісове господарство" (далі - Підприємство, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Зорянської сільської ради (далі - Рада, відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в ході внутрішньої бухгалтерської перевірки правильності відображення у бухгалтерському обліку Підприємства господарських операцій, працівниками бухгалтерії останнього було встановлено факт безпідставної передачі майна Раді, а саме - факт передачі водонапірної свердловини з водонапірною башнею, що знаходиться в с. Сморжів на території Сморжівського лісництва Підприємства. Згідно Наказу Підприємства № 148-а від 1 серпня 2012 року та рішення Ради № 738 від 26.07.2012 року вказане майно було передано відповідачу за Актом про передачу водозабірної свердловини з водонапірною башнею в с. Сморжів, Рівненського району Рівненської області від 1 серпня 2012 року. Однак, як стверджує позивач, зазначена передача майна не була відображена у бухгалтерському обліку Підприємства і на даний час водозабірна свердловина з водонапірною башнею знаходяться на балансі останнього, що стверджується відповідною бухгалтерською довідкою. У зв`язку із чим позивач, посилаючись на ст. 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить витребувати спірне майно від відповідача.

Ухвалою суду від 18 червня 2019 року позовну заяву Підприємства від 16 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи призначено на 15 липня 2019 року. Одночасно вказаною ухвалою було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

8 липня 2019 року від представника Ради на адресу суду надійшла заява від 05.07.2019 року № 38/3/2019 (а.с. 27), в якій останній просив продовжити встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позов та доказів.

Ухвалою суду від 10 липня 2019 року заяву представника Ради від 05.07.2019 року № 38/3/2019 задоволено та продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 15.07.2019 р.

15 липня 2019 року від представника Ради через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позов від 15.07.2019 року № 44/В/918/413/19 з додатками (а.с. 34-49), в якому останній просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема відповідач зазначає, що до цього часу ні позивачем, ні іншими особами будь-які дії, спрямовані на оскарження передачі спірного майна в комунальну власність Ради не вчинялися, докази зворотнього позивачем не надані. Також відповідач зазначає, що Радою повністю дотримуються вимоги закону в частині передачі спірного майна в комунальну власність безоплатно: спірний об`єкт використовується за цільовим призначенням і не відчужений в приватну власність. Навпаки, рішення відповідача за № 738 від 26.07.2012 року - повністю реалізоване. На його виконання, спірне майно 01.08.2012 року поставлено на баланс відповідача, а 01.01.2014 року між відповідачем та Дочірнім підприємством "Комунсервіс-Зоря" КСП "Комунальне господарство агрофірми "Зоря" укладено договір № 06-02/14-2 про надання населенню с. Сморжів Рівненського району Рівненської області послуги з централізованого постачання холодної води - безперебійно та цілодобово. Відтак відповідач зазначає, що твердження позивача щодо набуття Радою спірного майна без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), а також про те, що спірне майно вибуло поза волею власника є необґрунтованими та безпідставними; носять суперечливий характер.

Ухвалою суду від 15 липня 2019 року розгляд справи відкладено на 29 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 29 липня 2019 року дану справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи, яке призначене на 29 липня 2019 року, підготовчим засіданням.

У підготовчому засіданні 29 липня 2019 року оголошувалася перерва до 9 вересня 2019 року.

9 вересня 2019 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові заперечення проти залучення до участі у справі третьої особи (а.с. 69-71).

Крім того, 9 вересня 2019 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про застосування строків позовної давності від 09.09.2019 р. № 55/З/918/413/19 (а.с. 68). Заява обґрунтована тим, що 18.07.2012 року позивачем, на балансі якого перебувало спірне майно, було скеровано пропозицію (лист за № 446 від 18.07.2012 року) до відповідача, про передачу в комунальну власність спірного майна. 26.07.2012 року відповідачем в результаті розгляду вищевказаної пропозиції прийнято рішення № 738 про прийняття спірного майна у комунальну власність в к-ті 1 шт. загальною балансовою вартістю 4 120, 00 грн. та поставлення на баланс. 01.08.2012 року позивачем прийнято наказ за № 148-а "Про безкоштовну передачу водонапірної башти в с. Сморжів", підписаний директором ОСОБА_2 Колодою (підготовлений юрисконсультом, погоджений головним бухгалтером, головним механіком та енергетиком), в комунальну власність відповідача. Цієї ж дати, 01.08.2012 року, відбулася фактична передача спірного майна на підставі, підписаного представниками обох сторін, від позивача: директором В.М ОСОБА_3 Колодою та гол. бухгалтером Т.М. Карась, від відповідача: головою сільської ради А.Т. Гузом та гол. бухгалтером В.П. Шлай, акту про передачу спірного майна в комунальну власність відповідача. Відтак, відповідач зазначає, що позивачу було достеменно відомо про те, що спірне майно, будівля водонапірна свердловина з водонапірною башнею в с. Сморжів, з 2012 року перебувало у комунальній власності відповідача. Дії по оскарженню рішення відповідача від 26.07.2012 р. № 738, а також дії щодо повернення майна будь-якою іншою особою, включаючи позивача, в межах встановлених законом процесуальних строків до сьогодні не вчинялися. Відтак, відповідач просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності.

Ухвалою суду від 9 вересня 2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено досудового розгляду по суті на 23 вересня 2019 року.

23 вересня 2019 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії листа Ради від 20.09.2019 року № 1326/0212/19 (а.с. 86-87).

У судовому засіданні 23 вересня 2019 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 23 вересня 2019 року в задоволенні позову просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов від 15.07.2019 року № 44/В/918/413/19. Крім того, просив, відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності, якщо у суду будуть підстави для задоволення даного позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2012 року Підприємством було скеровано лист № 446 від 18.07.2012 року до Ради (а.с. 43), в якому просило прийняти безкоштовно в комунальну власність водозабірну свердловину і водонапірну башню.

26 липня 2012 року Радою було прийнято рішення № 738 (а.с. 17), яким прийнято в комунальну власність водозабірну свердловину з водонапірною башнею в с. Сморжів в кількості одна штука, загальною балансовою вартістю 4 120 грн 00 коп., та поставлено на баланс.

Наказом Підприємства від 1 серпня 2012 року № 148-а "Про безкоштовну передачу водонапірної башти в с. Сморжів" (а.с. 16) передано безкоштовно в комунальну власність Ради водонапірну свердловину з водонапірною башнею в кількості однієї штуки, що знаходиться в с. Сморжів на території Сморжівського лісництва Підприємства.

Судом встановлено, що зазначений наказ підписаний директором ОСОБА_4 (підготовлений юрисконсультом, погоджений головним бухгалтером, головним механіком та енергетиком).

1 серпня 2012 року згідно Акту про передачу водозабірної свердловини з водонапірною башнею в с. Сморжів Рівненського району Рівненської області Підприємство передало, а Рада прийняла водонапірну свердловину з водонапірною башнею в с. Сморжів в кількості одна штука, вартістю 4 120 грн 00 коп. (а.с. 19).

Зазначений акт підписаний від позивача: директором В ОСОБА_5 та гол. бухгалтером ОСОБА_6 Карась, від відповідача: головою сільської ради А.Т. Гузом та гол. бухгалтером В ОСОБА_3 П. Шлай та скріплений печатками юридичних осіб.

Позивач посилається на те, що передача спірного майна відбулася з порушенням норм чинного законодавства України.

Матеріально-правовою підставою позову обрано статті 387, 388 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

В силу ст. 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 3 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як було встановлено судом, Підприємство звернулося до Ради з листом № 446 від 18.07.2012 року, в якому просило прийняти безкоштовно в комунальну власність водозабірну свердловину і водонапріну башню.

У зв`язку із чим, 26 липня 2012 року Радою було прийнято рішення № 738, яким прийнято в комунальну власність водозабірну свердловину з водонапірною башнею в с. Сморжів в кількості одна штука, загальною балансовою вартістю 4 120 грн 00 коп., та поставлено на баланс.

Наказом Підприємства від 1 серпня 2012 року № 148-а "Про безкоштовну передачу водонапірної башти в с. Сморжів" передано безкоштовно в комунальну власність Ради водонапірну свердловину з водонапірною башнею в кількості однієї штуки, що знаходиться в с. Сморжів на території Сморжівського лісництва Підприємства.

Таким чином, спірне майно вибуло з володіння власника з його волі.

Відтак, доводи позивача відносно вибуття спірного майна з володіння останнього не за його волею, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, які свідчать про наявність волевиявлення позивача на відчуження спірного майна.

Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги про витребування майна на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК, у даному спорі задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність усіх умов, передбачених зазначеною нормою, для витребування майна.

Відтак, у задоволенні позову Підприємства слід відмовити.

Стосовно застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладене суд враховує, що оскільки підставою відмови Підприємству у даній справі є необґрунтованість та недоведеність заявлених ним позовних вимог, приписи щодо позовної давності, в даному випадку, не впливають на результат вирішення спору, тому суд відмовляє відповідачу в задоволенні поданої ним заяви про застосування строків позовної давності від 09.09.2019 р. № 55/З/918/413/19, виходячи з того, що у справі наявні обставини, які виключають можливість застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Зважаючи на все вищевикладене, а також враховуючи, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість даного позову, в зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Судові витрати згідно статті 129 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 3 жовтня 2019 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (35312, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Клевань, вул. Лісова, 6);

3 - відповідачу рекомендованим (35314, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, площа В. Плютинського, 1).