ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.10.2019 р. Справа № 914/3236/16

За позовом:Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД», м. Львів
про:демонтаж тимчасової споруди на пр. Свободи, 16 у м. Львові
Суддя Крупник Р.В. Секретар Волоцюга М.А.
Представники сторін:
від позивача:Ковалишин Н.О. представник
від відповідача:Репецький В.В. представник

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ТОВ «БІНП ЛТД» про демонтаж тимчасової споруди на пр. Свободи, 16 у м. Львові.

Ухвалою суду від 22.12.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 16.01.2017р. Ухвалою від 16.01.2017р. суд відклав розгляд справи на 06.02.2017р.

Ухвалою від 06.02.2017р. суд зупинив провадження у справі до набрання рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/214/17 законної сили.

На адресу суду від Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надійшов лист №31-3677 від 11.07.2019р., яким позивач повідомив суд, що рішенням Галицького районного суду від 21.12.2017р. у справі №461/214/17 задоволено адміністративний позов ТОВ «БІНП ЛТД», визнано протиправним та скасовано розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР від 26.08.2016р. №351 «Про демонтаж тимчасової споруди СПД ТзОВ «БІНП ЛТД» на пр. Свободи, 16»; рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили.

Ухвалою від 16.08.2019р. суд поновив провадження у справі, підготовче засідання призначив на 18.09.2019р. Ухвалою від 18.09.2019р. суд відклав підготовче засідання на 02.10.2019р.

Представник позивача в підготовче засідання 02.10.2019р. з`явився, просив суд позов задовольнити. Позов представник обґрунтований тим, що 30.06.2016р. в результаті обстеження території, комісією у складі працівників Галицької районної адміністрації обстеження та КП «Адміністративно-технічне управління» було виявлено, що ТОВ «БІНП ЛТД» встановлено тимчасову споруду за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 16. Оскільки у відповідача відсутні дозвільні документи на вказану тимчасову споруду, а також така не включена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, позивач вважає, що тимчасова споруда є самовільно встановленою та підлягає демонтажу. 26.08.2016р. головою Галицької районної адміністрації прийнято розпорядження №351, яким ТОВ «БІНП ЛТД» зобов`язано в демонтувати тимчасову споруду. Так як розпорядження адміністрації виконано відповідачем не було, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Представник відповідача в підготовче засідання 02.10.2019р. з`явився, заявив усне клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з непідвідомчістю даної справи господарському суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши думку представника позивача з приводу клопотання про закриття провадження, яка поклалася на розсуд суду щодо вирішення клопотання, детально ознайомившись з наявними матеріалами справи, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, де суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Згідно ст. Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

У відповідності до ст. Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.

У розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів» дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - це роботи щодо відновлення об`єкту благоустрою території).

Таким чином, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради області наділена контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою.

Відповідно до наведених приписів законодавства, спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою (зокрема, відновлення благоустрою шляхом демонтажу елементів благоустрою) є публічно-правовими й мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Так, ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсним актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Рішення суб`єкта владних повноважень щодо демонтажу самочинно встановлених тимчасових споруд у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога щодо демонтажу самочинно встановлених тимчасових споруд - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами вчинення відповідних дій у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про здійснення демонтажу самочинно встановлених тимчасових споруд можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про здійснення демонтажу тимчасових споруд є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень щодо такого демонтажу.

Предметом спору у цій справі є зобов`язання демонтувати самочинно встановлену тимчасову споруду, оскільки така встановлена ТОВ «БІНП» без дозвільних документів.

Суд зазначає, що така вимога стосується здійснення контролю за станом благоустрою території міста. Земельна ділянка при цьому не є предметом спору у справі; вимога про захист права власності на землю позивачем не заявлялась. Зазначений спір не є спором про право власності відповідача на тимчасову споруду, оскільки не позбавляє його права володіння, користування та розпорядження останньою, і позивачем не заявлено вимог про захист права власності способами, встановленими для захисту права власності.

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду як суб`єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій з контролю у сфері благоустрою міста, оскільки відповідач не демонтував спірну тимчасову споруду в добровільному порядку у строк, визначений у розпорядженні голови адміністрації. Відтак, у спірних правовідносинах орган місцевого самоврядування здійснює владні управлінські функції, а отже цей спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі №914/1092/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 1 ч. ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, враховуючи вище викладені норми законодавства, суд приходить до висновку, що вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства і підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Приписами ч. 2 ст. 231 ГПК України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Зважаючи на суб`єктний склад учасників правовідносин, предмет та характер спору у цій справі, господарський суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (положення ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 5 ст. 7, Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відтак, після набрання ухвалою законної сили, позивач вправі звернутися до Господарського суду Львівської області з відповідним письмовим клопотанням про повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 185, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №914/3236/16 за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ТОВ «БІНП ЛТД» про демонтаж тимчасової споруди на пр. Свободи, 16 у м. Львові закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.10.2019р.

Суддя Крупник Р.В.