РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/1392/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., за участі секретаря судового засідання Кукота О.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, м.Маріуполь, вул.Гризодубової, 1, )

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Хмельницького, 6, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство "Укртрансгаз"

про зобов`язання вчинити дії,-

представники учасників справи:

від позивача: Савченко М.С., довіреність № 35/01 від 29.08.19;

від відповідача: Лисенко В.О., довіреність № 14-202 від 17.05.19;

від третьої особи: Ткаченко О.О., довіреність № 1-1161 від 06.06.19;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" 6 лютого 2019 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними та про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м. за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1392/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.03.19.

01.03.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про продовження процесуального строку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання, призначене на 13.03.2019 не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді Блажівської О.Є у відпустці, наступне засідання у справі призначено на 27.03.19.

26.03.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на позовну заяву.

26.03.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

У підготовчому засіданні 27.03.2019 суд протокольно ухвалив оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні до 10.04.2019.

08.04.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" надійшли заперечення на клопотання відповідача про залучення третьої особи та відповідь на відзив.

У підготовче засідання 10.04.2019 з`явилися представники сторін.

Розглянувши у підготовчому засіданні клопотання відповідача про залучення третьої особи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Проаналізувавши зазначене клопотання, врахувавши специфічні правові процедури та предмет позову, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити та залучити до участі у справі третє особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Також у підготовчому засіданні 10.04.2019 присутніми представниками учасників справи було заявлене клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 13.05.19, задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство "Укртрансгаз", залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

22.04.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

13.05.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

13.05.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 13.05.2019 з`явилися представники учасників справи.

Суд, розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про відкладення розгляду справи протокольно залишив останнє без розгляду, а також судом зазначено, що пояснення Акціонерного товариства "Укртрансгаз" будуть враховані під час розгляду справи по суті.

У підготовчому судовому засіданні 13.05.2019 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, розпочато розгляд справи по суті у загальному позовному провадженні та призначено судове засідання на 12.06.2019.

У судовому засіданні 12.06.2019 суд протокольно ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні із застосуванням розумних строків визначених в ст.114 Господарського процесуального кодексу України на 04.09.2019 року.

02.09.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено учасників справи про те, що судове засідання 04.09.2019 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Блажівської О.Є на лікарняному, наступне судове засідання у справі № 910/1392/19 призначено на 23.09.2019.

У судове засідання, призначене на 23.09.2019 з`явилися представники учасників справи.

Представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просить відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просить відмовити у їх задоволенні.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2016 між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", як споживачем (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), як постачальником (відповідач) був укладений договір №4731/1617-ТЕ-6 постачання природного газу (далі - договір).

Відповідно до умов договору сторони, керуючись Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами дійшли згоди про наступне: постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору природний газ, що передається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктами 1.2 та 2.2. Договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 130 830,5 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 10 106,0 тис.куб.м, листопад - 20026,4 тис.куб.м, грудень - 24 748,1 тис.куб.м, січень - 28 090,0 тис.куб.м, лютий - 26 240,0 тис.куб.м, березень - 21620,0 тис.куб.м. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору.

Згідно із п.2.6. Договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Маріупольгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (договори).

Пунктами 3.1 та 3.2. Договору (з урахуванням Додаткової угоди №3 від 31.03.2017) визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4 Договору).

Відповідно до п.3.5. Договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором), підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник, акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акту (п.3.6 Договору).

Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (п.5.1. Договору).

Згідно пунктів 5.2., 5.3., 5.4 Договору ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00,00 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. Реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п.5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. Договору).

Споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі порушення строків оплати за договором постачання природного газу; в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу (п.п.4 п.7.2. Договору).

Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п.п.6 п.7.2. Договору).

Постачальник має право припинити або обмежити використання природного газу споживачеві у разі у разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача (п.п.1 п.7.3. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 Договору з урахуванням Додаткової угоди №3 від 31.03.2017).

Також між сторонами були підписані додаткові угоди №1 від 23.01.2017 та №2 від 28.02.2017 до договору, в яких, серед іншого, сторони погодили, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 договору, споживач визначає самостійно, а також врегулювали порядок перегляду та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за договором, а також виклали пункт 6.1. договору в іншій редакції.

Додатковою угодою №3 від 31.03.2017 сторони, крім іншого, погодили додати пункт 2.1. Договору абзацом у наступній:

Постачальник передає Споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 12 170,250 тис.куб.м, у тому числі по місяцях (тис.куб.м.): квітень 2253,75, травень 2253,75, червень 1803,0, липень 1803,0, серпень 1803,0, вересень 2253,75, 5859,75.

Також Додатковою угодою №3 від 31.03.2017 сторони погодили, що ціна газу з 01.04.2017 становить 4 942,00 грн.

19.09.2016 позивач звернувся до відповідача із листом за вих.№2446/05 про виділення лімітів витрат природного газу на жовтень місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб населення в об`ємі 10 106 000 куб.м.

18.10.2016 позивач звернувся до відповідача із листом за вих.№2937/05 про виділення лімітів витрат природного газу з 20 по 31 жовтня місяця 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб населення в об`ємі 6 539 180 куб.м.

20.10.2016 позивач звернувся до відповідача із листом за вих.№2940/05 про виділення лімітів витрат природного газу на листопад місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб для потреб населення в об`ємі 20 026 400 куб.м.

18.10.2016, 21.10.2016 та 09.11.2016 позивач звернувся до відповідача з листами за вих.№3777/06, вих.№3782/06 та вих.№3802/06 з повідомленням про вжиття заходів для погашення заборгованості, а зокрема, складання графіків погашення заборгованості за природний газ, яка склалася станом на 01.08.2016 терміном на 7 років та просив виділити номінації на жовтень-листопад 2016 року.

08.11.2016 на адресу відповідача надійшов лист позивача за вих.№3794/06 від 03.11.2016 з проханням про підписання актів приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року.

Листом за вих.№26-7833/1.8-16 від 14.11.2016 про забезпечення природним газом відповідач повідомив позивача про умови постачання природного газу в осінньо-зимовий період 2016/2017.

30.11.2016 на адресу позивача надійшло повідомлення відповідача №26-8317/1.2-16 від 21.11.2016 про повернення актів приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року без підписання.

Листом за вих.№4930/03 від 05.12.2016 позивач повідомив відповідача про те, що у жовтні місяці 2016 року на рахунок Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рахунків Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" зі спеціальним режимом використання було перераховано 12320073,41 грн, однак акти приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року не підписані, а тому позивач просив підписати вказані акти та направити їх на адресу останнього.

08.12.2016 на адресу відповідача надійшов лист позивача за вих.№3829/06 від 05.12.2016 з проханням про підписання актів приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року.

20.12.2016 на адресу позивача надійшло повідомлення відповідача №26-8941/1.2-16 від 14.12.2016 про повернення актів приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року без підписання з підстав, наведених у цьому листі.

23.12.2016 позивачем було надіслано на адресу відповідача лист за вих.№4951/06 щодо проведення оплати згідно погоджених графіків погашення заборгованості з червня по листопад місяць 2016 року в повному обсязі.

28.12.2016 на адресу позивача надійшло повідомлення відповідача №26-9052/1.2-16 від 16.12.2016 про повернення актів приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року без підписання.

Питання споживання природного газу без номінацій у жовтні 2016 року в обсязі 7005,549 тис.куб.м та у листопаді 2016 року в обсязі 12 191,199 тис.куб.м так і залишилося неврегулюваним між сторонами.

Позивач стверджує, що відповідач, всупереч прийнятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016, не надав Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" підтверджених номінацій на постачання природного газу у жовтні та листопаді місяці 2016 року у межах погоджених об`ємів природного газу, що свідчить про порушення, на думку позивача, відповідачем права позивача на отримання та споживання природного газу у обсягах, що визначені вказаним договором.

Позивач також вважає, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" відповідач був зобов`язаний видати номінації ще на початку опалювального сезону, у зв`язку з чим дії відповідача щодо не видачі номінації є неправомірними, а тому позивач просить суд визнати дії Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними та визнати право Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та відповідні заперечення відповідача, господарський суд виходить з такого.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір від 30.09.2016 №4731/1617-ТЕ-6 постачання природного газу, за якими ПАТ "НАК "Нафтогаз України" визнано постачальником природного газу, а позивача - споживачем, погоджено періоди здійснення передачі (поставки) газу та його обсяги.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

При цьому за частиною другою статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Вирішуючи господарський спір, суд має з`ясувати, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача, по-перше, про визнання за ним права на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м. за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016, а по-друге, про визнання дій Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними.

При цьому, під час розгляду справи по суті судом було встановлено, що спірним періодом є жовтень листопад 2016 року, в якому відповідачем не були підтверджені позивачу планові обсяги (номінації) природного газу та не було підписано акт приймання-передачі природного газу за жовтень листопад 2016 року. Водночас матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується, що фактично природний газ у жовтні листопаді 2016 року було відібрано та спожито позивачем, що останнім не заперечується.

Згідно з поясненнями позивача останній просить суд визнати існування у нього права на споживання газу у минулому та визнати дії відповідача щодо ненадання номінацій природного газу за договором, строк дії якого вже закінчився, стверджуючи, що інакше спожитий газ може бути розцінений як несанкціоновано відібраний, внаслідок чого від нього можуть вимагати оплату спожитого газу у підвищеному розмірі. При цьому, доказів заявлення такої вимоги до позивача на момент звернення з даним позовом до матеріалів справи не надано.

Отже позивачем заявлено вимоги, які спрямовані на підтвердження факту правомірності поставки газу та визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема, за вимогою, спрямованою до позивача, яка, як зазначає позивач, може бути до нього гіпотетично заявлена. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, сама по собі ефективним способом захисту не є, і у разі задоволення позову не можливо відновлення становище, яке існувало у позивача, до того, як його право за його твердженням було порушено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/6642/18 від 14.06.2019.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Таким чином, висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, що викладені в постанові від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, враховуються судом при розгляді даної справи.

Щодо позовної вимоги про визнання дій Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вимогу про визнання дій суб`єкта цивільних правовідносин, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", протиправними позивач обґрунтовує тим, що невидача номінацій суперечить приписам Розпорядження КМУ №742-р від 05.10.2016 та не узгоджується з нормами законодавства та умовами укладеного між сторонами договору.

Проте суд зазначає, що вимога про визнання дій суб`єкта договірних відносин протиправними за своєю суттю є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою про визнання дій Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016, позивач фактично просить установити певні обставини, які, за його твердженнями, відбулись у минулому, та надати їм правову оцінку.

Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання дій суб`єкта цивільних правовідносин протиправними, адже задоволення відповідної вимоги не призведе до захисту прав, а лише може використовуватися для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Відтак господарський суд дійшов висновку, що обрані позивачем способи захисту не можна вважати ефективними та належними, оскільки заявлені вимоги спрямовані на встановлення підстав існування права в минулому, а не на захист порушеного права позивача.

Господарський суд в межах даної справи не надає оцінку доводам учасників справи щодо правомірності відбору природного газу в минулому, не підтверджує і не спростовує факт його несанкціонованого відбору у жовтні листопаді 2016 року, оскільки аналіз таких обставин має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення за результатами розгляду відповідних майнових вимог.

Одночасно, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Ураховуючи викладене, позовні вимоги Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними та про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м. за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи покладається на позивача.

Керуючись ст.129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними та про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м. за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27.09.2019

Суддя О.Є. Блажівська