ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" вересня 2019 р. Cправа №902/588/19

Суддя господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м.Київ

до комунальної установи "Територіальне медичне об`єднання "Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", м.Вінниця

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: громадянин ОСОБА_1

про стягнення 49719,09 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

учасники процесу:

представник відповідача: Підвербна Г.Я., діє на підставі довіреності.

В С Т А Н О В И В :

22.07.2019 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення з комунальної установи "Територіальне медичне об`єднання "Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" в порядку регресу 49719,09 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 29.07.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/588/19, призначено судове засідання на 24.09.2019.

19.08.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №01/1102 від 19.08.2019, в якому відповідач зазначає, що визнає факт вчинення 17.04.2017 колишнім водієм Іллінецького відділення екстреної медичної допомоги філії "Липовецька станція екстреної медичної допомоги" ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Окрім того, відповідач вказує, що не оспорює свого зобов`язання відповідно до закону про відшкодування завданої шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим не погоджується із відшкодуванням у повному обсязі заявленої суми позову.

На визначену судом дату (24.09.2019) з`явився представник відповідача. Натомість позивач та третя особа явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце його проведення останні повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується відносно позивача наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вх.№ 8721 від 08.08.2019 (а.с.43).

Щодо вручення ухвали суду від 29.07.2019 третій особі слід зазначити, що відповідачем на виконання п.9 резолютивної частини вказаної ухвали суду долучено до матеріалів справи докази її направлення (а.с. 47-50).

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що позивач та третя особа належним чином були повідомлені про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Під час судового засідання, 24.09.2019, в ході з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, представник відповідача визнав позовні вимоги частково.

Після з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час його проголошення.

На оголошення вступної та резолютивної частини рішення (24.09.2019) представники сторін не з`явились.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.09.2016 між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі по тексту також - позивач) та ТОВ "Седна-Агро" укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-14-00223, предметом якого є страхування автопарку транспортних засобів, в тому числі автомобіля "Фольксваген", державний № НОМЕР_1 .

Відповідний страховий випадок настав 14.04.2017. Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб "Фольксваген", державний № НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, спричинені порушенням водієм автомобілю "Пежо" державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.10.2017 по справі №131/820/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Як слідує з матеріалів справи, транспортний засіб "Пежо" з державним номерним знаком НОМЕР_2 належить комунальній установі "Територіальне медичне об`єднання "Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф".

18.04.2017 страхувальник (ТОВ "Седан-Агро") звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

В подальшому позивачем із врахуванням рахунків №VZZ0020077/VZS від 24.04.2017 та №VZZ0020154/VZS00008567 від 24.04.2017 складено страховий акт №ЦРКА-2803 та розрахунок суми страхового відшкодування, який визначили у розмірі 91490,35 грн.

На підставі вищевказаних документів ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 91490,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням №9033 від 16.05.2017.

Цивільна відповідальність відповідача власника транспортного засобу «Пежо» державний № НОМЕР_2 , станом на 14.04.2017 була застрахована згідно Полісу №АК2531311 ПАТ «Страхова компанія "ВУСО".

Так, за заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПАТ «Страхова компанія "ВУСО" виплатила позивачу 46147,11 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №14955 від 04.07.2018 р. на суму 4470,48 грн. та №11401 від 22.05.2018 р. на суму 41676,63 грн.

Таким чином, сума не відшкодованої ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" шкоди склала 45343,24 грн.

04.10.2018 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію №2803/2874 УСГ від 03.10.2019 про відшкодування залишку шкоди в розмірі 45343,24 грн, заподіяної внаслідок ДТП.

У відповідь на вказану претензію, відповідач надіслав лист №01/1183 від 12.10.2019, в якому запропоновував позивачу вступити у цивільну справу №131/820/17 як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та стягнути залишок шкоди в розмірі 45343,24 грн спільними зусиллями з ОСОБА_1 ..

Таким чином, враховуючи, що вимога позивача відповідачем залишена без виконання, позивач звернувся з позовом до суду про її стягнення в судовому порядку.

Дослідивши і оцінивши надані докази суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст.979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Ст.9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До спірних правовідносин слід застосовувати статтю 993 ЦК України та статтю 27 Закону України "Про страхування".

При цьому статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У правовідносинах суброгації відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Слід зазначити, що страховою компанією при розрахунку розміру страхового відшкодування враховувався Акт огляду транспортного засобу від 18.04.2017 та рахунки виставлені ТОВ "Джерман-Центр" із відображенням вартості послуг та матеріалів необхідних для проведення відновлювальних робіт для транспортного засобу Volkswagen (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Як зазначалось раніше, позивачем виплачено страхове відшкодування, у зв`язку із чим у нього виникло право вимоги до винної особи - ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України .

Відповідно до положень ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 в момент дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом, що належить комунальній установі "Територіальне медичне об`єднання "Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, пошкодженого у ДТП, а позивач як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, отримав право зворотної вимоги до відповідача як винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Частиною п`ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів того, що шкоду ОСОБА_1 завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та не надано доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь позивача, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 45343,24 грн є правомірними та обґрунтованими.

Судом також розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 3414,33 грн збитків від інфляцій та 961,52 грн 3 % річних.

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування та 3 % річних, нараховані на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи, що правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідносини сторін у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16.

За приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При цьому щодо періоду нарахування 3% річних суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач отримав претензію № 2803/2874 УСГ від 03.10.2018 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП 08.10.2018. При цьому у вказаній претензії визначено строк для виконання грошового зобов`язання: ".... протягом 10 днів з моменту отримання даної претензії...".

Таким чином, із врахуванням положення ст.253 Цивільного кодексу України відповідно до якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з 19.10.2018.

Разом з тим, як слідує із наданого позивачем розрахунку 3% річних позивачем не враховано вказані положення Кодексу.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора розрахунок 3% річних за прострочення оплати 45343,24 грн боргу за період з 19.10.2018 по 02.07.2019 судом встановлено, що сума 3 % річних за цей період складає 957,80 грн.

При здійсненні перевірки за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат за прострочення оплати 45343,24 грн боргу за період з 18.11.2018 по 02.07.2019 (визначений позивачем у відповідному розрахунку (а.с.31)) судом встановлено, що розмір інфляційних втрат складає 2029,18 грн.

Таким чином, підлягає стягненню компенсаційні нарахування у визначеному судом розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення нарахування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунальної установи "Територіальне медичне об`єднання "Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (вул.Пирогова, 46А, м.Вінниця, 21018; ) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (вул.І.Федорова, 32А, м.Київ, 03038; ) 45343,24 грн - страхового відшкодування; 2029,18 грн - інфляційних втрат; 957,80 грн - 3% річних та 1921,00 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В частині стягнення 1385,15 грн - інфляційних втрат та 3,72 грн - 3% річних відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України). Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 30 вересня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул.І.Федорова, 32А, м.Київ, 03038);

3- відповідачу (вул.Пирогова, 46А, м.Вінниця, 21018)

4 - третій особі (АДРЕСА_1)