ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2019 р. Справа№ 911/95/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Дідиченко М.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження,

без повідомлення учасників справи,

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2019 року у справі № 911/95/19 (суддя Ейвазова А.Р.)

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)»

про стягнення 8 233,41 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі за текстом ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» (далі за текстом ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)») про стягнення 8 233,41 грн., з яких 5 715,49 грн. пеня, 686,84 грн. 3% річних та 1 831,08 грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на ст. ст. 509, 526, 530, 549, 610-612, 655 ЦК України та ст. ст. 193, 230, 232 ГК України, вказує, що ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» несвоєчасно здійснив оплату за переданий йому за Договором № 1258/14-ТЕ-17 від 10.12.2013 року (далі за текстом Договір) природний газ, чим порушив п. 6.1 Договору.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.03.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд вказав, що ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» станом на 30.11.2016 року не мав заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ, а відтак, нарахована неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 12.03.2019 року у справі № 911/95/19 повністю та прийняти нове рішення, яким стягнути з ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» борг у загальній сумі 8 233,41 грн., з яких 5 715,49 грн. пеня, 686,84 грн. 3% річних та 1 831,08 грн. інфляційні втрати; стягнути з ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 7, 38, 86 ГПК України, оскільки в оскаржуваному рішенні Господарським судом Київської області не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначено мотивів такого неврахування, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Крім того, АТ «НАК «Нафтогаз України» вважає, що господарський суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог неправомірно застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» оскільки ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» не є теплопостачальною організацією та не включений у Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2019 року у справі № 911/95/19.

ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» надало Відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає прийняте місцевим господарським судом рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як свідчать матеріали справи, 10.12.2013 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ДП «Підприємство Білоцерківської виправної колонії № 35 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області» (назва якого, як свідчить Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 10.01.2018 року змінена на ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)») уклали Договір № 1258/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, за умов п. 1.1 якого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (за Договором продавець) взяв на себе зобов`язання передати у власність ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» (за Договором покупець) у 2014 році природний газ, а покупець - зобов`язався прийняти і оплатити природний газ на умовах Договору.

Згідно п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками та їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності). Додатковою угодою № 2 від 30.04.2014 року сторони внесли зміни до цього пункту Договору та погодили, що газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

У відповідності з п. 2.1 договору, продавець передає з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ у обсязі до 340 тис.куб.м.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього Договору, відповідно до його п. 5.2, становить 1309,20грн з ПДВ (п. 5.1 Договору). Додатковою угодою № 1 від 31.01.2014 року до Договору було погоджено зміни до п.5.2 та п.12 Договору; при цьому, остаточна ціна газу залишилась незмінною 1309,20 грн.

Пунктом 5.3 Договору сторони передбачили, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

За умов п. 5.5, 6.1 Договору, загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» п.6.1 Договору, воно зобов`язується сплатити ПАТ «НАК «Нафтогаз України», крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.2 Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2014 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 Договору).

В період січень-грудень 2014 року, на виконання умов п. 2.1 Договору, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставило, а ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» прийняло природний газ на загальну суму 280 589,05 грн., згідно з Актами приймання-передачі природного газу.

Станом на 29.12.2018 року ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» оплачено природний газ в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Однак, вказує позивач та свідчать матеріали справи, оплата з отриманий природний газ здійснювалась ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» з порушенням погоджених сторонами у Договорі строків, у зв`язку з чим ПАТ «НАК «Нафтогаз України» було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні, які є предметом спору у цій справі.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 530, 612 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. ст. 1, 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 року затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі за текстом Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постановах у справах №№ 904/10745/16 (від 29.01.2018 року), № 927/1152/16 (від 07.02.2018), № 911/1719/13 (від 13.02.2018 року), № 908/3211/16 (від 14.02.2018 року), № 922/4355/14 (від 22.02.2018 року), № 911/3914/14 (від 28.02.2018 року), № 15/5005/153/2012 (від 11.04.2018 року), № 904/2960/18 (від 26.02.2019 року), забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться, зокрема, у поданій апеляційній скарзі.

Наведеним спростовуються посилання ПАТ «НАК «Нафтогаз України», наведені у апеляційній скарзі, про те, що для списання у відповідності до приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» нарахованої неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, особа - боржник повинна набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеною до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово - комунального господарства, а сплата заборгованості до вступу в дію зазначеного Закону не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки такому списанню обов`язково передує включення боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості; невключення боржника до відповідного реєстру виключає можливість застосування до спірної заборгованості наведених положень Закону щодо її списання.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у чинних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки зазначені сумі підлягають списанню з дня набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» з тих підстав, що, як вже встановлено, станом на 30.11.2016 року ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (35)» не мало заборгованості перед ПАТ «НАК «НафтогазУкраїни» за поставлений природний газ.

Що стосується посилань АТ «НАК «Нафтогаз України» на порушення місцевим господарським судом ст. ст. 7, 38, 86 ГПК України, оскільки в оскаржуваному рішенні Господарським судом Київської області не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначено мотивів такого неврахування, що призвело до прийняття незаконного рішення, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає наступне.

Ст. 7 ГПК України містить положення щодо єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, ст. 38 ГПК України регулює питання щодо заяв про самовідводи та відвод. Відтак, з огляду на доводи апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо порушення саме вказаних статей ГПК України господарським судом першої інстанції не було допущено порушень вимог цих статей.

Щодо порушення ст. 86 ГПК України, яка стосується оцінки доказів, апеляційний господарський суд відзначає, що АТ «НАК «Нафтогаз України» не вказує, які саме надані ним докази не були враховані чи оцінені місцевим господарським судом, в той час як усі наявні у справі матеріали були досліджені судом та використані ним для встановлення обставин справи та перевірки розрахунків заявлених до стягнення сум. При цьому, господарський суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 року у справі № 910/8322/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2019 року у справі № 911/95/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.А. Дідиченко