ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/422/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Чернігівське" с.Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019, ухвалене суддею Зінченко Н.Г., повний текст якого складений 24.04.2019, у справі №908/422/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інагротех", Запорізька область, м. Пологи

до Фермерського господарства "Чернігівське", Запорізька область, Веселівський район, с.Мала Михайлівка

про стягнення 372 695,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Інагротех" з позовною заявою до Фермерського господарства "Чернігівське" про стягнення 372 695,65 грн, з яких: 302189, 80 грн. основного боргу за договором поставки товару № 19/03-18 від 19.03.2018, 21153, 28 грн. штрафу, 35318, 95 грн. пені, 2943, 25 грн. 3 % річних та 11090, 37 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору поставки № 19/03-18 від 19.03.2018 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, що стало підставою для нарахування відповідачу штрафних санкцій та визначених ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/422/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства "Чернігівське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інагротех" 302 189 грн. 80 коп. основного боргу, 21153 грн. 28 коп. штрафу, 35298 грн. 25 коп. пені, 11090 грн. 37 коп., інфляційних втрат, 2943 грн. 25 коп. 3 % річних та 3323 грн. 77 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог стосовно стягнення 21153 грн. 28 коп. штрафу, 35298 грн. 25 коп. пені, 11090 грн. 37 коп., інфляційних втрат, 2943 грн. 25 коп. 3 % річних (загальна оскаржувана сума 70 485,15 грн), до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Фермерське господарство "Чернігівське", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 24.04.2019 скасувати у частині задоволення 21153 грн. 28 коп. штрафу, 35298 грн. 25 коп. пені, 11090 грн. 37 коп., інфляційних втрат, 2943 грн. 25 коп. 3 % річних, в решті рішення залишити без змін.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при винесені рішення у цій справі не взято до уваги те, що він є виробником сільгоспкультур, що залежить від агрометеорологічних умов та норми ст.617 ЦК України якою передбачені умови звільнення від відповідальності, а також умови договору, підписаного між сторонами з протоколом розбіжностей до нього, відповідно до якого жодна зі сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання будь-якого зі своїх зобов`язань за Договором, якщо таке невиконання буде наслідком, зокрема введення воєнного стану. Так, 26 листопада 2018 року Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2630-VIII, був затверджений Указ Президента України від 26 листопада 2018 року № 393 "Про введення воєнного стану в Україні"; у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, який діяв до 14:00 26.12.2018 наприкінці року відповідач залишився без очікуваного державного фінансування діяльності фермерського господарства, що зумовило неможливість виконання взятих на себе зобов`язань.

Також скаржник зауважує, що суд не звернув увагу на той факт, що відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за Договором свідчить про недотримання положень закріплених положень у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної юридичної відповідальності за одне і те саме порушення.

Скаржник посилається на те, що суд безпідставно не задовольнив його клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, взявши до уваги лише доводи позивача, що суперечить приписам ст.42 ГПК України та постанові пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" стосовно повноти дослідження доводів та доказів, наданих сторонами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інагротех" у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає про відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Зазначає, що посилання скаржника на неможливість виконання своїх договірних зобов`язань через несприятливі погодні умови та введення воєнного стану є безпідставними, з огляду на те, що Відповідач повинен був виконати свої обов`язки по оплаті отриманого товару 50% вартості товару (151 094,90) грн. до 31.08.2018, а 50% вартості товару (151 094,90) грн до 01.12.2018, тобто до введення воєнного стану; крім того, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №393 від 26.11.2018 не заборонялась та не обмежувалась господарська діяльність підприємств та не встановлювався мораторій на виконання зобов`язань. При цьому посилання відповідача на несприятливі погодні умови, всупереч положенням п.8.1. Договору, не доведені жодним доказом існування форс-мажорних обставин (зокрема, довідкою Торгово-промислової Палати України), які б визначали неможливість виконання договірних відносин.

Щодо доводів скарги про подвійну відповідальність шляхом стягнення з нього одночасно штрафу та пені, при цьому посилання на Постанови Верховного суду від 2015 та 2017 років, то вони спростовуються правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові по справі № 755/10947/17 від 30.01.2019, відповідно до якого суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В свою чергу, постановою Верховного Суду від 02.04.2019 по справі №917/194/18 зазначено, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності; у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17), чим спростовуються доводи Відповідача про подвійне застосування відповідальності.

Посилання Відповідача на надмірність застосованої пені, позивач також вважає безпідставним, з огляду на те, що Відповідач до цього часу не оплатив отриманий товар та продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим ТОВ "Інагротех" має значні збитки, тому що також зобов`язане оплатити товар, який підприємство поставило на адресу Відповідача. Тому, з урахуванням того, що Відповідач, не зважаючи на значний термін заборгованості та наявність судового спору, не вчинив жодних дій по сплаті своєї заборгованості, навіть частково, вважає безпідставною вимогу скаржника про зменшення нарахованої суми пені.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2019 (головуючий суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Фермерського господарства "Чернігівське" залишено без руху з підстав відсутності доказів: сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (2881,50 грн) та належних доказів направлення апеляційної скарги листом з описом вкладення позивачу, з наданням Відповідачу строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2019 року (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Іванова О.Г., суддів Антоніка С.Г., Березкіної О.В.) скаржнику відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/422/19; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 22.07.2019 на 11:30 годину.

22.07.2019 року розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/422/19 у зв`язку з відпусткою судді Антоніка С.Г.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019, справу №908/422/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Широбокова Л.П. та ухвалою суду від 22.07.2019 прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Ухвалою суду від 22.07.2019 задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладений на 03.09.2019 на 11:30 годину.

Через відпустку судді члена колегії суддів Широбокової Л.П. та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, судове засідання, призначене на 03.09.2019, не відбулось.

При цьому з урахуванням того, що до кінця строку розгляду справи залишається менше 14 днів (строк закінчується 23.09.2019), суддя член колегії суддів Широбокова Л.П. виходить з відпустки 17.09.2019 та у визначений строк неможливо призначити судове засідання й забезпечити належне повідомлення представників сторін, місцезнаходженням яких є інша область, за розпорядженням керівника апарату суду, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/422/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2019, справу №908/422/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Дармін М.О. та ухвалою від 12.09.2019 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів; розгляд призначений на 30.09.2019.

В судовому засіданні 30.09.2019 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представника позивача у судовому засіданні 22.07.2019, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

19.03.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Інагротех" (постачальник, позивач у справі) та Фермерським господарством "Чернігівське" (покупець, відповідач у справі) укладений Договір поставки товару № 19/03-18 з протоколом розбіжностей до нього (далі Договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався на умовах дійсного договору передати (поставити) у власність покупця засоби захисту рослин, надалі ЗЗР або товар, та/або насіння, надалі насіння або товар, та/або мінеральні добрива, надалі добрива або товар, а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити товар по цінам, в кількості і асортименті, визначених умовами цього договору, на суму згідно Специфікацій до даного Договору та видаткових накладних в цінах визначених на момент поставки товару (п.1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору найменування (асортимент) товару, його кількість та ціна вказуються у Специфікаціях до Договору або накладних, які є невід`ємними додатками даного Договору.

Відповідно до п п. 3.1, 3.2 Договору ціни товарів визначаються Сторонами як договірні, Ціна та вартість Товару узгоджується сторонами по кожній партії товару окремо в гривнях та валютному еквіваленті (міжбанківському курсу продажу долара США за гривні на міжбанківському валютному ранку України на день укладення Договору, (специфікації) , далі Курс долара США за договором. Вартість товару, що вказана в Специфікаціях в гривнях, визначена на дату їх складання.

У день здійснення платежу покупець узгоджує з Постачальником суму платежу. Якщо курс валют на день сплати є більшим ніж зазначений у специфікації Постачальник коригує суму платежу шляхом направлення Покупцю нового рахунку. Якщо курс валюти на день сплати є меншим за курс зазначений у специфікації, зазначеному у специфікації, то черговий платіж сплачується в розмірі зазначеному у специфікації.(п.3.5 Договору в редакції протоколу розбіжностей до нього).

Згідно п. 4.1 Договору в редакції протоколу розбіжностей до нього оплата товару здійснюється у строк зазначений у Специфікації до Договору.

Пунктом 6.2 Договору, встановлено, що у разі порушення термінів оплати поставленого товару та процентів за користування товарним кредитом, визначених умовами даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ, діючої на момент існування заборгованості.

У відповідності до п. 6.4 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) сторони передбачили, що у разі прострочення оплати за поставлений товар та процентів за користування товарним кредитом у строк зазначений у Специфікації до Договору, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді штрафу у розмірі 7% від суми заборгованості.

Договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків, нарахування процентів та відповідальності до повного виконання покупцем своїх зобов`язань за цим Договором (п.9.1 Договору).

Також 19.03.2018 між сторонами підписана специфікацію №1 до Договору поставки товару № 19/03-18 від 19.03.2018, якою визначене найменування товару в асортименті, кількість та вартість за одиницю товару, загальна сума товару. Вказана специфікація виписана на загальну суму поставки у розмірі 302 189, 80 грн.

Умовами п.1.2 укладеної Специфікації встановлено, що розрахунки за замовлену партію Товару здійснюється з розстроченням платежу (тобто з оплатою повної вартості Товару після поставки на умовах товарного кредиту визначених Договором, в наступні терміни: 50% вартості товару (151 094,90) грн. - до 31.08.2018; 50% вартості товару (151 094,90) грн. до 01.12.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки товару №19/03-18 від 19.03.2018 та специфікації №1 до нього (договору), позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 302 189, 80 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:

- №69 від 05.04.2018 на суму 103 788,88 грн.

- №76 від 10.04.2018 на суму 66 133,08 грн.

- №145 від 03.05.2018 на суму 121 690,32 грн.

- №231 від 04.06.2018 на суму 10 577,52 грн., а всього на загальну суму 302 189, 80 грн.

Зазначені видаткові накладні підписані уповноваженими особами позивача та відповідача та скріплені відбитками печаток підприємств.

Крім того, факт отримання товару підтверджується довіреністю №14 від 04.06.2018 на отримання товарно-матеріальних цінностей встановленої форми.

На оплату поставленого товару Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 47 від 26.03.18 за договором № 19/03-18 від 19.03.2018 на загальну суму 302 189, 80 грн., який відповідачем на момент вирішення спору сплачений не був.

З метою досудового врегулювання спору позивач листом від 14.01.2019 звернувся до відповідача з вимогою про оплату заборгованості за поставлений товар, з урахуванням штрафних санкцій, передбачених договором, що підтверджується фіскальним чеком та поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.30, 31). Вказану вимогу отримано відповідачем 16.01.2019, втім, відповіді на неї відповідач не надав, заборгованість не оплатив.

Несплата відповідачем заборгованості за поставлений товар і стала підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт наявності основної заборгованості підтверджений належними доказами, що містяться у справі та визнаний відповідачем у відзиві на позов, що є підставою для задоволення вимог в цій частині; також є обґрунтованими та арифметично правильними вимоги щодо стягнення штрафу та трьох відсотків річних. Після перевірки правильності розрахунку щодо інфляційних втрат встановлено, що вони здійснені позивачем не вірно та задоволенню підлягає більша сума за заявлений позивачем період - 13 282,82 грн., втім, суд обмежений межами заявлених вимог, тому задовольнив позовну заяву в цій частині в розмірі 11090, 37 грн.

Щодо позовних вимог стосовно стягнення пені, судом, після проведеної перевірки розрахунку, визначено, що позивачем допущені арифметичні помилки, тому обґрунтованою є сума 35298, 25 грн за період з 01.09.2018 по 12.02.2019, яка і підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України регламентовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Матеріалами справи встановлено та позивачем доведено належними й допустимими доказами, що ним здійснена відповідачу в період з 05.04.2018 по 05.06.2018 поставка товару на загальну суму 302 189, 80 грн, який прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень щодо кількості, вартості, якості товару, оплата якого мала бути здійснена у строк до 31.08.2018 (50%) та до 01.12.2018 (решта 50%), таким чином, на момент звернення з позовом строк оплати є таким, що настав та є простроченим. З урахуванням несплати відповідачем вартості поставленого товару, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено вимоги в цій частині, з огляду на визнання відповідачем у відзиві на позов суми основної заборгованості, що не суперечить ст.46 ГПК України.

Крім суми основної заборгованості, за неналежне виконання договірних зобов`язань з оплати вартості поставленого товару, позивачем нарахована відповідачу пеня, передбачена п.6.2 договору, в розмірі 35318, 95 грн. за період з 01.09.2018 по 12.02.2019, 21153, 28 грн. штраф за прострочення оплати товару, передбачений п.6.4 договору, 11090,37 грн. інфляційних втрат за загальний період з вересня 2018 по січень 2019 року та 2943,25 грн. три відсотки річних за загальний період з 01.09.2018 по 12.02.2019, передбачених ст.625 ЦК України.

Вказані суми перевірені господарським судом з урахуванням вимог, викладених в п.1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", встановлена їх арифметична правильність щодо нарахування штрафу та відсотків річних, тому в цій частині позовні вимоги також обґрунтовано задоволені судом.

В частині вимог щодо стягнення пені судом визначена невірність розрахунку, тому із заявлених 35318, 95 грн. (за період з 01.09.2018 по 12.02.2019), судом підставно задоволені вимоги в сумі 35298, 25 грн.

Щодо вимог по стягненню з відповідача на користь позивача інфляційних втрат судом вірно встановлено, що за заявлений позивачем період (вересень 2018 січень 2019 року) стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 13282,82 грн. інфляційних втрат, втім, з урахуванням положень ч.2 ст.14, ч.2 ст.237 ГПК України, судом першої інстанції обґрунтовано задоволені вимоги в сумі 11090, 37 грн., яка заявлена позивачем.

Посилання скаржника на не взяття до уваги судом першої інстанції його доводів щодо несприятливих погодних умов, умов договору, якими сторони звільняються від відповідальності, ст. 617 ЦК України, введення воєнного стану, не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

Статтею 617 цього Кодексу передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно умов п.8.1 договору, уколеного між сторонами (в редакції протоколу розбіжностей), жодна із сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання будь-якого зі своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання буде наслідком таких обставин, як землетруси, повені, пожежі, епідемії, блокаду й інші стихійні лиха, введення військового стану та військові дії, терористичні акти, зміна соціального/політичного ладу, введення економічних санкцій, зміна міжнародної та політичної обстановки, прийняття законодавчими, урядовими та виконавчими органами законодавчих, нормативних та інших актів, а також вчинення дій, які перешкоджають виконанню сторонами своїх обов`язків за цим договором або будь-яких інших обставин, що знаходяться поза контролем сторін і виникли після підписання цього договору.

У випадку настання форс-мажорних обставин сторона, що не може виконати свої договірні зобов`язання, у строк не більше 12 календарних днів з моменту настання обставин, вказаних у п.8.1 договору, повідомляє іншу сторону листом,по телефону, факсу, на адресу електронної пошти або іншим не забороненим законом способом. Підтверджується факт існування форс-мажорних обставин довідкою або висновком Торгово-промислової палати України або її територіальними органами (п.8.3 договору).

Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до положень ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, підписавши вказаний договір, при цьому в редакції протоколу розбіжностей (в редакції покупця, скаржника), відповідач взяв на себе певні зобов`язання, зокрема, в разі настання форс-мажорних обставин, за яких він не зможе виконати своїх обов`язків, на існування яких він посилався як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, здійснити повідомлення про це позивача у строк не більше 12 календарних днів та підтвердити такі обставини довідкою або висновком ТПП України або її територіальним органом.

Колегія суддів зауважує, що жодного доказу такого повідомлення відповідачем позивача матеріали справи не містять. Як не містять довідки Торгово-промислової палати України про настання форс-мажорних обставин.

При цьому слушними є доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що здійснити оплату відповідача мав до введення воєнного стану за Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2630-VIII.

Отже, у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання суд не приймає доводи відповідача про відсутність його вини щодо несплати коштів, оскільки відповідач не надав доказів, що в даному випадку мали місце випадок або непереборна сила (форс-мажорні обставини).

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у спорі про стягнення заборгованості, на відміну від деліктного позову, питання вини не має значення, бо навіть за її відсутності заборгованість має бути погашена.

Доводи відповідача про те, що відповідач залишився без очікуваного державного фінансування діяльності фермерського господарства не є підставою для звільнення від відповідальності за взяте зобов`язання, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Доводи апеляційної скарги про притягнення відповідача до подвійної відповідальності фактом стягнення з нього як штрафу, так і пені, не приймаються колегією суддів в силу того, що чинним законодавством не виключена можливість встановлення в укладеному сторонами договорі застосування не тільки пені, а й іншого виду неустойки штрафу, притому і як самостійного заходу відповідальності, і як такого, що застосовується поряд з пенею, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18).

Про необхідність врахування судами висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, наведено у ч. 6 ст. 3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Доводи апеляційної скарги про безпідставне неврахування судом клопотання скаржника про зменшення розміру штрафних санкцій не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

З огляду на встановлення судом відсутності з боку відповідача взагалі будь-якого виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, того, що прострочення в оплаті мало місце тривалий час, розмір нарахованих штрафних санкцій (які не є занадто великими, порівняно і збитками продавця (тобто неотриманою сумою за поставлений товар)), невжиття відповідачем заходів до виконання зобов`язання (зокрема, таких доказів суду не надано) відсутність негайного добровільного усунення порушення відповідачем зобов`язання та його наслідків, судом першої інстанції обґрунтовано не задоволено клопотання відповідача.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем на обґрунтування заявленого клопотання взагалі не надано жодного доказу, отже, задоволення клопотання за одними лише доводами скаржника, не підтвердженими жодним чином, суперечать чинним нормам законодавства.

Також колегія суддів звертає увагу скаржника, що зменшення штрафу можливе лише у виняткових випадках, оскільки можливість зменшення неустойки в будь-якому випадку взагалі нівелює застосування такої відповідальності до сторони, що порушила свої зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перевірці рішення в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Чернігівське" с.Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/422/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/422/19 - залишити без змін.

Судові витрати Фермерського господарства "Чернігівське" с.Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 07.10.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна