ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа№ 910/2114/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 01.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арканар ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.05.2019 (повне рішення складено 03.06.2019)

у справі №910/2114/19 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арканар ЛТД"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсним договору фінансового лізингу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арканар ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним договору фінансового лізингу №4А16056ЛИ від 01.07.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу суперечить нормам чинного законодавства, зокрема, при укладенні договору сторонами не додержано вимог закону щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації права користування нерухомим майном, що вказує на нікчемність вказаного правочину. Крім того, позивач зазначає, що договір містить несправедливі умови, посилаючись на відсутність в умовах договору обов`язку банку щодо повернення лізингових платежів у разі дострокового розірвання договору з ініціативи банку, що, на думку товариства "Арканар ЛТД", є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 у справі № 910/2114/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що договір фінансового лізингу не потребує нотаріального посвідчення та його державної реєстрації у зв`язку з чим відсутні підстави вважати такий договір нікчемним. Судом відхилено доводи позивача про несправедливість умов договору, посилаючись на те, що укладення договору на викладених у ньому умовах було власним вільним вибором позивача, який погодився підписати договір; позивач отримав повну та достовірну інформацію про послуги відповідача, порядок їх надання, вартість предмету лізингу, розмір платежів, умови та порядок їх сплати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Арканар ЛТД" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 у справі № 910/2114/19 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу справу № 910/2114/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арканар ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 у справі № 910/2114/19 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 30.07.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

01.07.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арканар ЛТД" (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу №4А16056ЛИ (далі за текстом - Договір), відповідно до п. 1.1 якого банк, який є власником нерухомого майна, яке зазначено у додатку №1 до договору (далі - майно), передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку у платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У додатку № 1 до Договору сторони зазначили найменування нерухомого майна (предмета фінансового лізингу).

Відповідно до умов п. 1.2 Договору, сторони узгодили, що на дату укладення договору загальна вартість майна становила 284124172,00 грн.

Виходячи зі змісту пункту 2.3 Розділу 2 Договору лізингоодержувач сплачує банку винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)" у розмірі 500,00 грн у день укладання цього договору; відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений в додатку 2; у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по оплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку № 2; лізингоодержувач сплачує банку на відповідний рахунок, зазначений у п. 1.4 цього договору, винагороду за користування майном, отриманим в лізинг, у розмірі, що визначається за наведеною формулою.

Розрахунок винагороди здійснюється 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дати прийому-передачі майна у лізинг. Нарахування та сплата винагороди здійснюється щомісячно з 25-го числа по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений в додатку 2, або дату остаточного погашення заборгованості за цим договором удень дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за користування майном, отриманим в лізинг, у зазначений термін, винагорода вважається простроченою.

Згідно з умовами п. 3.1 Договору передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно з актом прийому-передачі майна, зазначеним у додатку № 3, що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 5.2.1 Договору визначено обов`язок банка передати майно в платне користування лізингоодержувачу на умовах та строки, що обумовлені цим договором. Після сплати всієї суми лізингових платежів та інших платежів, що передбачені цим договором, передати майно у власність лізингоодержувача та документ, що підтверджує повну сплату платежів за цим договором.

Відповідно до п. 6.2.11 Договору лізингоодержувач зобов`язується сплачувати банку винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)", лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна, відсоткову винагороду за користування майном, винагороду за користування майном, отриманим в лізинг та інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим договором.

Пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, останній сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

За змістом п. 9.1 Договору, строк дії договору встановлено з дати підписання цього договору по 25.06.2036. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінено у разі дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.

Відповідно до пункту 9.2 Договору, договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов`язань за ним.

На виконання умов договору банк, як власник нерухомого майна, передав ТОВ "Арканар ЛТД" згідно з актом прийому-передачі №1 від 01.07.2016 (додаток №3 до договору) наступне нерухоме майно:

- за адресою Черкаська область, Катеринопільський район, смт. Єрки, вулиця Вокзальна, будинок 29: адмінбудівля з тамбуром та прибудовою, А, а, а1, 85,8 кв.м; операторна з ганком, Б, б, 8,6 кв.м; виробнича контора з прибудовами, В, в, в1, в2, 101,5 кв.м; повітка господарча №1, Е, 60,9 кв.м; гараж з тамбуром З, з, 54,7 кв.м; бетонний майданчик К; погріб, к 5,6 кв.м; майданчик Л, 143,4 кв.м; навіс л; будівля пождепо, Н, 11,6 кв.м; блок виробничих та побутових приміщень з прибудовою та ганком О, о, о1, 170,3 кв.м; будівля насосної, Р, 123,1 кв.м; розливочна нафтопродуктів з майданчиком С, с, 81,1 кв.м; будівля операторної з ганком, Т, т, 12,1 кв.м; туалет Ж, туалет П; пожводойма, У; огорожа, 5; колодязь 6; резервуари 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15; резервуари, 16, 17, 18, 19, 21, 22, 23, 24, 25; резервуари 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35; резервуари 36, 37, 38, 39, 40, 42, 43; резервуари, 52; огорожа 56; хвіртка, 57; ворота 58; ворота 59; ворота 60; огорожа 61; ворота, 62; ворота 63 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22, вартість майна 179982449,00 грн);

- за адресою Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, м. Корсунь-Шевченківський, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 364: загальна площа 880,9 кв.м; адмінприміщення з добудовою, А, а, 117,2 кв.м; прибудова, а-1, а-2, 9,0 кв.м; підвал, п/А, П; майстерня з обладнанням та прибудовами, Б, б, б-1, 123,2 кв.м; склад № 2, В, 63,8 кв.м; виробничий блок з прибудовою, Г, 159,5 кв.м; санітарно-битові приміщення, Д, 67,8 кв.м; прохідна, Ж, 34,0 кв.м; підвал п/ж, П-1; будівля насосної, З, 69,4 кв.м; вхід в підвал, з, з-1; споруди 1-б; убиральня, У; навіс/склад/Е (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25, вартість майна 104141723,00 грн).

Загальна вартість майна становить 284124172,00 грн.

Пунктом 5.1.8 Договору визначено, що банк має право відмовитися від договору і вимагати повернення майна, якщо лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови банку від договору, договір є розірваним з дати зазначеної банком у повідомленні про відмову від договору.

Відповідно до п. 8.2 Договору цей договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банка шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 (три) дні, у наступних випадках:

- у випадку невиконання лізингоодержувачем зобов`язань з належного/цільового використання майна, збереження майна. Не отримання згоди банку у встановлених договором випадках;

- у випадку одержання ухвали про порушення справи про банкрутство, постанови про накладення арешту на майно, вироку суду про конфіскацію майна лізингоодержувача;

- у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) днів. Порушення строків сплати винагород за договором;

- у випадку, якщо майно знищене, пошкоджене та не може бути відновлене (у повідомленні банк зазначає суму збитків та санкцій).

У випадку розірвання цього договору, майно повинне бути повернуте лізингоодержувачем у термін розірвання, за актом прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу (п. 8.3 Договору).

31.05.2017, у зв`язку з простроченням сплати позивачем відсоткової винагороди за користування майном понад 30 (тридцять) днів, відповідач повідомив позивача про розірвання договору фінансового лізингу № 4А16056ЛИ від 01.07.2016 з 15.06.2017 (повідомлення №Э.Upr 1/3-67101).

15.06.2017 сторонами підписано акт прийому-передачі майна, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв належне йому на праві власності нерухоме майно з лізингового користування.

Предметом спору є визнання недійсним договору фінансового лізингу №4А16056ЛИ від 01.07.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач з посиланням на ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вказує на те, що відсутність в умовах Договору обов`язку банка щодо повернення лізингових платежів у разі дострокового розірвання договору з ініціативи банку є несправедливою умовою, а тому, на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, договір фінансового лізингу №4А16056ЛИ від 01.07.2016 підлягає визнанню судом недійсним.

Крім цього, скаржник вказує, що оскільки, сторонами не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації права користування нерухомим майном, то в силу приписів ст.ст. 210, 220 Цивільного кодексу України договір фінансового лізингу №4А16056ЛИ від 01.07.2016 є нікчемним, що також є підставою для визнання спірного Договору недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 ГК).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2 статті 180 ГК).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 ГК).

Сторони дійшли згоди, що договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (п.9.2 договору).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (стаття 209 ЦК України).

За змістом статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині 2 статті 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Системне тлумачення частини 2 статті 806 ЦК України та параграфу 1 Глави 58 ЦК України свідчить, що у частині 2 статті 806 ЦК України закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК України).

Відповідно до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

До спірного договору не застосовуються будь-які встановлені ЦК або іншим законом особливості щодо форми його укладання. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК, згідно з якою:

1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення або державну реєстрацію цього договору не існувало, законодавством для сторін спірного договору такі дії не визнано обов`язковими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що договір, укладений між позивачем і відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації права користування нерухомим майном, тому немає підстав вважати такий договір нікчемним.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №915/865/17.

Стосовно доводів позивача про наявність в договорі несправедливих умов з посиланням на відсутність в умовах договору обов`язку банку щодо повернення лізингових платежів у разі дострокового розірвання договору з ініціативи банку, що, на думку позивача, є підставою для визнання його недійсним, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що при укладанні договору фінансового лізингу №4А16056ЛИ від 01.07.2016 представник позивача 01.07.2016 підписав сам текст договору та додатки до нього, поставивши свій підпис на кожній сторінці тексту договору і додатках №1, №2, №3, отримав повну та достовірну інформацію про послуги відповідача, порядок їх надання, вартість предмету лізингу, розмір платежів, умови та порядок їх сплати.

Отже, укладаючи Договір сторони були вільними в його укладенні та визначенні (погодженні) його умов, а відтак, дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов`язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін, позивач вважав його умови вигідними для себе, зрозумілими та був обізнаний з усіма умовами договору, які зобов`язався виконувати, не вважав договір несправедливим або таким, що порушує права позивача, та вільно обираючи контрагента уклав договір на погоджених з ним умовах, що вказує на безпідставність доводів позивача про несправедливість умов Договору.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сфера дії Закону "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини позивача та відповідача за договором фінансового лізингу.

За змістом частин 1 та 2 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки судом встановлено безпідставність доводів позивача про нікчемність договору фінансового лізингу № 4А16056ЛИ від 01.07.2016 та його недійсність, заявлена позивачем вимога про визнання недійсним вказаного вище правочину є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арканар ЛТД" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 у справі №910/2114/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2114/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04.10.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук