ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.19 Справа № 917/1297/19

м. Полтава

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», 87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім АвтоКраз», 39631, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 62

про стягнення 544008, 78 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники:

від позивача: відсутній

від відповідача: відсутній

Обставини справи: розглядається позовна заява Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім АвтоКраз" про стягнення 544008,78 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі - продажу №467Д/18/1814 від 05.09.2018, в частині строків поставки.

Ухвалою суду від 02.08.2019 р. відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

27.08.2019 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує частково та посилається на те, що позивачем неправильно зроблено розрахунок пені, а саме в прострочення платежу враховано сам день поставки.

Також, відповідачем подано клопотання №205 від 20.08.2019р. (вхід. №9021 від 27.08.2019р.) про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), які зазначені у позовній заяві на 90 відсотків.

Позивач направив суду відповідь на відзив та заяву про зменшення розміру штрафних санкцій (вхід. № 9492 від 09.09.2019р.) в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти зменшення розміру штрафних санкцій категорично заперечує, розгляд справи просить проводити без участі його представника.

За ухвалою від 10.09.2019 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.09.2019 р.

24.09.2019 р. представники сторін в судове засідання не з`явилися, явка сторін ухвалою суду від 10.09.2019 р. визнавалась необов`язковою.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 24.09.2019 р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

05.09.2018р. Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (відповідач) уклали договір купівлі-продажу №467ТД/18/1814 (далі - Договір), згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупця (позивача), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти й оплатити автомобілі в номенклатурі, кількості та в строки, вказані в Специфікаціях до цього договору (розділ 1).

Відповідно до пункту 10.1. договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.08.2020 р.

Доказів припинення дії договору чи його розірвання сторони суду не надали.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що поставка автомобілів здійснюється в терміни і на умовах, зазначених в Специфікації до цього договору, яка з моменту підписання Сторонами, складає невід`ємну частину договору. Продавець зобов`язується поставити автомобілі на умовах поставки СРТ (склад покупця), відповідно до Міжнародних правил ІНКОТЕРМС- 2010.

20.09.2018 р. сторони підписали Специфікацію №1, згідно якої відповідач зобов`язався поставити 4 шт. автомобілів бортових КрАЗ - 65053-05 загальною вартістю 7401480,00 грн. Термін поставки - 25.12.2018 р.

Відповідно до п. 3.4 Договору, який кореспондує з п. 9 Специфікації, датою поставки вважається дата вказана в накладній на відпуск товарно-матеріальних цінностей.

Позивач зазначає, що згідно видаткових накладних №603 від 03.03.2019 р. та №672 від 14.03.2019, товар було фактично отримано позивачем 04.03.2019 р. та 15.03.2019 р. відповідно.

Відповідно до п. 7.3 Договору, за несвоєчасну поставку автомобілів, за порушення строків несправностей відповідно до п. 6.7 цього Договору, а також за порушення строків усунення недоліків відповідно до п. 5.4 Договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 0,1% від вартості автомобілів за кожен день прострочення.

В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що відповідач здійснив поставку 2 автомобілів по накладній №603 від 03.03.2019 р. - 04.03.2019, тобто з прострочкою 68 днів, та ще 2 автомобілі по накладній № 642 від 14.03.2019 р. - 15.03.2019 з простроченням на 79 календарних днів, що є порушенням п. 3.4 Договору та п. 1 Специфікації та підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 7.2 Договору.

В зв`язку з викладеним позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф за період з 26.12.2018 по 03.03.2019 р. (68 днів) у розмірі 251650,32 грн. за прострочення зобов`язання по поставці 2 автомобілів (які були поставлені згідно видаткової накладної №603 від 03.03.2019 р.) та штраф за період з 26.12.2018 р. по 15.03.2019 р. (79 днів) у розмірі 292358,46 грн. за поставку двох автомобілів (які були поставлені згідно видаткової накладної №672 від 14.03.2019 р.).

Таким чином, загальна сума штрафних санкцій, заявлена до стягнення складає 544008,78 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію вих. №110/2762 від 21.03.2019 р. про сплату штрафних санкцій за порушення строків поставки. Відповідач штрафні санкції не сплатив, але у відповіді на претензію, для врегулювання ситуації яка склалася, пропонував можливість збільшення гарантійного терміну.

Вищевикладене стало підставою для звернення позивача із позовом до суду про стягнення з відповідача 544008,78 грн. штрафу.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору постачання, за яким в силу ст. 712 ЦК визначено, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

В п. 7.3 Договору встановлено, за несвоєчасну поставку автомобілів, за порушення строків несправностей відповідно до п. 6.7 цього Договору, а також за порушення строків усунення недоліків відповідно до п. 5.4 Договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 0,1% від вартості автомобілів за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що сторони в п. 2 Специфікації визначили строк поставки: 25.12.2018 р.

Враховуючи положення статті 73 Кодексу законів про працю України (з урахуванням останніх змін), у 2018 році на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводилась в день релігійного свята 25 грудня - Різдво Христове.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, останнім днем поставки товару є 26.12.2018 р.

Матеріалами справи підтверджено, що товар позивачем отримано по двох видаткових накладних. По видатковій накладній №603 від 03.03.2019 р. товар отримано позивачем 04.03.2019 р., по видатковій накладній№672 від 14.03.2019 р. товар отримано - 15.03.2019 р.

Заперечення відповідача, стосовно того, що днем поставки є 03.03.2019 р. та 14.03.2019 р., спростовуються матеріалами справи.

Так, у видаткових накладних, разом з підписом відповідальної особи за отримання товарно-матеріальних цінностей та печаткою, міститься відмітка про дату отримання: 04.03.2019 р. та 15.03.2019 р. відповідно. Також, акти приймання продукції №3 та №4 датовані 04.03.2019 р., а Акти №5 та №6 - 15.03.2019 р. Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що 03.03.2019 р. випадало на вихідний день неділю, в зв`язку з чим приймання товару на підприємстві позивача було б не можливим.

Крім того, суд бере до уваги заперечення відповідача в частині того, що позивачем при розрахунку штрафу за поставку, яка відбулася 15.03.2019 р., в розрахунок штрафних санкцій включено фактичний день поставки, що не є правомірним. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 р. № 3-204гс14 у справі № 910/23600/13, викладено правову позицію, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені за порушення строку поставки, оскільки день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд встановив, що термін прострочення поставки двох одиниць техніки (поставлених згідно видаткової накладної №603 від 03.03.2019 р.) складає 67 днів - з 27.12.2019 р. по 03.03.2019 р. По поставці двох одиниць техніки, які поставлені згідно накладної №672 від 14.03.2019 р. складає 78 днів - з 27.12.2018 р. по 14.03.2019 р.

Відповідно до розрахунку, зробленого судом, розмір штрафу складає:

за прострочення поставки двох одиниць техніки з 27.12.2018 р. по 03.03.2019 р.:

3700740,00 х 0,1% х 67 = 247949,58 грн.;

за прострочення поставки двох одиниць техніки з 27.12.2018 р. по 14.03.2019 р.:

3700740,00 х 0,1% х 78 = 288657,72 грн.

Таким чином, загальний розмір штрафних санкцій, за розрахунком зробленим судом складає 536607,30 грн.

Відповідач надав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 90%.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що він перебуває в скрутному фінансовому становищі, в підтвердження чого надав баланс (звіт про фінансовий стан) за грудень 2018р.

Також, відповідач зазначає, що автомобілі за даним договором реалізовувалися на підставі договору комісії, укладеним відповідачем з ПАТ «АвтоКрАЗ»; комісійна винагорода відповідача складає 2000,00 грн. за кожен автомобіль; нарахування штрафних санкцій є не співрозмірним отриманій вигоді відповідача від реалізації товару.

Відповідач вказує що сума санкцій є надмірно великою у порівнянні з терміном прострочення поставки.

Позивач проти зменшення пені категорично заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За змістом наведених норм, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності наведених вище виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При цьому суд зазначає, що прохання відповідача зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 90 відсотків є неспіврозмірним з порушенням договору.

Враховуючи те, що 1) відповідач виконав зобов`язання, поставивши техніку позивачу; 2) термін прострочень сплати основного боргу є незначним 3) згідно Балансу (Звіт про фінансовий стан) за грудень 2018р. діяльність відповідача є збитковою (рядок 1420); 3) застосування санкцій не може мати на меті збагачення кредитора, керуючись ч. 2 ст. 233 ГК України, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені на 30%. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 375625,11 грн.

В іншій частині клопотання відповідача відхиляється судом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам (без врахування розміру зменшених судом санкцій), тобто у розмірі 8049,11 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232,233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (вул. Київська, буд. 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, ідентифікаційний код 37468941) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, ) 375625,11 грн. - штрафу, 8049,11 грн. - судового збору .

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити в задоволенні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.09.2019р.

Суддя В.В. Паламарчук