ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019 справа № 914/902/19

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», м. Червоноград, Львівська область
про:
стягнення 746741,99 грн.
Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Струк Н.Р.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Дмуховський С.М. - директор.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» про стягнення 746741,99 грн., з яких 148878,09 грн. основного боргу, 326000,20 грн. пені, 207509,15 грн. інфляційних втрат та 64354,55 грн. трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 13.05.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.06.2019р.

05.06.2019 р. відповідачем на розгляд суду подано відзив на позовну заяву (вх. № 23457/19), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також представником відповідача на розгляд суду подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 23460/19 від 05.06.2019 р.) в зв`язку з неможливістю забезпечити участь в судове засідання 07.06.2019 р. о 10:30 год.

Ухвалою суду від 07.06.2019 р. підготовче засідання відкладено на 03.07.2019 р.

Ухвалою від 03.07.2019 р. суд продовжив підготовче провадження у даній справі на 30 днів та відклав підготовче засідання на 14.08.2019 р.

09.07.2019 р. від представника позивача на розгляд суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 28139/19), в якій не погоджується з твердженнями відповідача, наведеними у відзиві на позов.

15.07.2019 р. на розгляд суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 29071/19).

09.08.2019 р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 2182/19), в якому просить зупинити провадження у справі №914/902/19 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості, пені, трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання до винесення Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судового рішення щодо касаційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 р. у справі №826/9665/16, яким було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016, та на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 р. у даній справі, якою дане рішення залишено без змін.

Ухвалою суду від 21.08.2019 р. у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/902/19 до судового розгляду по суті, призначено судове засідання з розгляду спору по суті на 11.09.2019 р.

В судове засідання 11.09.2019 р. з`явився директор відповідача, щодо задоволення позовних вимог заперечив повністю. Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

1.Описова частина рішення.

1.1.Позиція позивача.

Позивач зазначає, що 27.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (споживач) укладено договір № 5249/1617-БО-21 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 23394721,88 грн. що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 30.11.2016 р., від 31.12.2016 р., від 31.01.2017 р., від 28.02.2017 р.

Однак, відповідачем оплату за переданий газ здійснено лише частково на суму 23245843,79 грн. Таким чином, сума основної заборгованості за поставлений природний газ становить 148878,09 грн.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не сплатив вказану суму коштів, позивач, покликаючись на норму ст. 193 Господарського кодексу України та норми ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 610, 625 Цивільного кодексу України нарахував 326000,20 грн. пені, 64354,55 грн. 3% річних, 207509,15 грн. інфляційних нарахувань, які він просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідачем 05.06.2019 р. подано відзив на позовну заяву. Відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, у відзиві зазначає, що за даними бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість відповідача перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за договором від 27.10.2016 р. за № 5249/1617-БО-21 становить 4457135,58 грн. Проте, позивач визнає та звертається до суду про стягнення заборгованості за договором лише в сумі 148848,09 грн. Різниця становить 4308257,49 грн., яка виникла у результаті відсутності зі сторони ПАТ «НАК «Нафтогаз України» номінації на обсяги поставки відповідачу газу у жовтні 2016 р. та березень-квітень 2017 р., та за відмови позивачем підписати акти приймання-передачі газу щодо такого постачання. Проте, фактичне споживання КП «Червоноградтеплокомуненерго» природного газу за вказаний вище період було саме з ресурсу ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідач у відзиві на позовну заяву також зазначає, що позивачем було відмовлено КП «Червоноградтеплокомуненерго» у виділенні номінацій. Однак, весь обсяг спожитого газу, який КП «Червоноградтеплокомуненерго» отримало протягом жовтня 2016 р. та березня-квітня 2017 р. є газом, який раніше належав АТ «НАК «Нафтогаз України» та переданий відповідачу на умовах договору постачання природного газу.

КП «Червоноградтеплокомуненерго» не має змоги оплатити вищевказану заборгованість у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться у важкому фінансово-економічному стані через прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. за № 217 «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» та у зв`язку з набранням законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015 р.

Таким чином, відповідач не визнає позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором від 27.10.2016 р. за № 5249/1617-БО-21 на суму 148848,09 грн., адже вона не відповідає фактичній, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в повному обсязі.

2.Мотивувальна частина рішення:

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом:

Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (споживач) укладено договір № 5249/1617-БО-21 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1).

Відповідно до п. 3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України поставлено КП «Червоноградтеплокомуненерго» природнього газу на загальну суму 23394721,88 грн., зокрема, у листопаді 2016 р. на суму 5280107,17 грн., у грудні 2016 р. на суму 8603136,73 грн., у січні 2017 р. на суму 5409283,90 грн., у лютому 2017 р. на суму 4102194,08 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленим їх печатками актами приймання - передачі природного газу від 30.11.2016 р., від 31.12.2016 р., від 31.01.2017 р., від 28.02.2017 р.

Проте, як вбачається з долучених до матеріалів справи копії банківських виписок та зазначено позивачем, відповідачем оплату за переданий газ здійснено лише частково на суму 23245843,79 грн., що підтверджується банківськими виписками. Таким чином, сума основної заборгованості за поставлений природний газ становить 148878,09 грн.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За прострочення сплати основного боргу за поставлений природний газ, позивач нарахував відповідачу 326000,20 грн. пені, 64354,55 грн. 3% річних, 207509,15 грн. інфляційних нарахувань, які просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 11202,00 грн. сплаченого судового збору.

2.2. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги, слід задоволити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 27.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (споживач) укладено договір № 5249/1617-БО-21 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1).

До вказаного договору сторонами були укладені та підписані додаткові угоди від 31.10.2016 р. за № 1, від 22.11.2016 р. за № 2, від 30.12.2016 р. за № 3, від 23.01.2017 р. за № 4, від 31.03.2017 р. за № 5.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 23394721,88 грн. що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 30.11.2016 р., від 31.12.2016 р., від 31.01.2017 р., від 28.02.2017 р. Однак, відповідачем оплату за переданий газ здійснено лише частково на суму 23245843,79 грн. Таким чином, сума основної заборгованості за поставлений природний газ впродовж листопада 2016 року лютого 2017 року становить 148878,09 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

До матеріалів справи позивачем долучено копії банківських виписок, якими підтверджується часткова оплата відповідачем заборгованості за договором від 27.10.2016 р. за № 5249/1617-БО-21. Отже, сума основної заборгованості відповідача перед ПАТ НАК Нафтогаз України за поставлений природний газ у період з листопада 2016 р. по лютий 2017 р. становила 148878,09 грн. та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

З огляду на викладене, за прострочення сплати основного боргу за поставлений природний газ впродовж листопада 2016 року лютого 2017 року, позивачем правомірно нараховано відповідачу 326000,20 грн. пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 64354,55 грн. 3% річних, 207509,15 грн. інфляційних нарахувань підлягають до задоволення.

Щодо твердження відповідача про те, що КП «Червоноградтеплокомуненерго» не має змоги оплатити вищевказану заборгованість у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться у важкому фінансово-економічному стані через прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. за № 217 «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» та у зв`язку з набранням законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015 р., суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 1 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. за № 217, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні

рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

У п. 3 згаданої вище постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. за № 217 передбачено, що теплогенеруючі організації, які купують природний газ у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками для виробництва теплової енергії та здійснюють її продаж тільки теплопостачальним організаціям для подальшої реалізації споживачам теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за вироблену теплову енергію за категоріями споживачів населення, релігійні організації, бюджетні установи, інші споживачі (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями), та укладають відповідні договори з теплопостачальними організаціями.

На виконання вказаної постанови КП «Червоноградтеплокомуненерго» було відкрито рахунки із спеціальним режимом використання для трьох категорій споживачів. З даних рахунків АТ «Ощадбанк» перераховує на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти на погашення заборгованості за природний газ в розмірі, визначеному Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Внаслідок введення в дію зазначеної постанови АТ «Ощадбанк» відповідно до затверджених Реєстрів нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, гарантовано постачальнику природного газу із сторони КП «Червоноградтеплокомуненерго» перераховується близько 91-92% коштів. При цьому підприємству залишається лише 8-9%.

Суд зазначає, що вказаним Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладаючи договір від 27.10.2016 р. за № 5249/1617-БО-21 постачання природного газу, сторони в п. 6.2 договору обумовили, що оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання; в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору в разі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Отже, сторони прямо передбачили в договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати власними коштами, в строки, передбачені п. 6.1. договору.

Таким чином, умови договору, а саме п. 6.2 прямо встановлює, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, тим самим - міг впливати на стан розрахунку.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач також зазначає, що за даними бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість відповідача перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором від 27.10.2016 р. за № 5249/1617-БО-21 становить 4457135,58 грн., та виникла у результаті відсутності зі сторони ПАТ «НАК «Нафтогаз України» номінації на обсяги поставки відповідачу газу у жовтні 2016 р. та березні-квітні 2017 р., а також в результаті відмови позивача підписати акти приймання-передачі газу щодо такого постачання.

Суд звертає увагу на те, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за поставлений природній газ за період з листопада 2016 р. по лютий 2017 р. А відповідач у своїх запереченнях зазначає про заборгованість, яка виникла у жовтні 2016 р. та березні-квітні 2017 р.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що стягнення заборгованості, яка виникла у жовтні 2016 р. та березні-квітні 2017 р. не є предметом розгляду даного спору, відповідно суд не оцінює заперечення відповідача, які стосуються вказаного періоду.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Вийшовши за межі позовних вимог, суд фактично розгляне вимоги, які не були заявлені позивачем.

Суд звертає увагу, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами доводів позовної заяви.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 11201,13 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова, 1; ідентифікаційний код 23966248) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 148878,09 грн. основного боргу, 326000,20 грн. пені, 207509,15 грн. інфляційних втрат, 64354,55 грн. трьох відсотків річних та 11201,13 грн. судового збору.

3. Наказ відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.09.2019 р.

Суддя Артимович В.М.