ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"19" вересня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/15888/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Квазар" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019

у справі №910/15888/17 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк"

до Приватного акціонерного товариства "Квазар"

про стягнення 307 029 450,46 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Квазар"

до Акціонерного товариства "Сбербанк"

про зміну договору

В судовому засіданні 19.09.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі №910/15888/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Квазар" на користь Акціонерного товариства "Сбербанк" 1159730 євро 60 євроцентів боргу по процентах, 45719076,21 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 6520676,38 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач за первісним позовом звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 10.04.2019 передано на розгляд судді Власову Ю.Л., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.05.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 у зв`язку з призначенням головуючого судді Власова Ю.Л. на посаду судді Верховного Суду апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15888/17, розгляд справи призначено на 27.06.2019.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції у справі оголошувалась перерва, останній раз на 19.09.2019.

18.09.2019 від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про зупинення провадження у справі №910/15888/17 до прийняття остаточного судового рішення у справі №916/4693/15, яка обґрунтована наявністю існування виключної правової проблеми у застосуванні норм права у подібних правовідносинах, що підтверджується різними за своєю суттю правовими висновками суддів касаційної інстанції, зокрема й висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеного в ухвалі від 13.06.2019 у справі №916/4693/15 щодо необхідності передачі вказаної справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Представники відповідача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції 19.09.2019 підтримали своє клопотання про зупинення провадження у справі з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити та зупинити провадження у справі до прийняття остаточного судового рішення у справі №916/4693/15.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції 19.09.2019 заперечував проти задоволення клопотання про зупинення провадження з підстав його необґрунтованості, просив його відхилити.

Заява про зупинення мотивована тим, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 прийняте за результатами нового розгляду справи №910/15888/17, після часткового скасування постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.08.2018 прийнятих у справі рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018.

Зокрема, щодо позовних вимог в частині стягнення боргу по процентах судова колегія касаційної інстанції у постанові від 28.08.2018 зазначила, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 викладена правова позиція про правильне застосування норм права, відповідно до якої за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, апеляційний господарський суд звернув увагу представників сторін на наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, звернувши також увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №910/22858/17. Крім того, представник позивача звертав увагу на правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду у справі №910/289/18.

Так, позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №910/22858/17 та правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду у справі №910/289/18, стверджує, що на підставі п. 6.2 укладеного між АТ «Сбербанк» та ПрАТ «Квазар» Кредитного договору №05- В/10/47/КЛ від 29.04.2010 нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі.

Натомість відповідач, посилаючись на п. 6.3 Кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 (в редакції Договору про внесення змін №11 від 29.02.2016 до Кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010) та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, стверджує, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно з п. 1.4 Кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 (в редакції Договору про внесення змін №10 від 27.04.2015 до Кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010) останній день дії кредитної лінії за цим договором сторонами визначено 28.04.2016, тобто строк кредитування сторонами погоджено до вказаної дати.

У свою чергу пунктом 6.3 Кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 (в редакції Договору про внесення змін №11 від 29.02.2016 до Кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010) сторонами погоджено порядок та строки сплати процентів за користування кредитом також до 28.04.2016.

Отже, станом на 29.04.2016 право відповідача на правомірне користування кредитом за Кредитним договором №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 виходячи з його умов (п. 1.4. Кредитного договору) припинилося, а відтак, з огляду на приписи ч. 1 ст. 509 ЦК України, принципу взаємності зобов`язання, право кредитодавця на отримання плати за це у вигляді процентів виходячи з умов п. 6.3 Кредитного договору також припинилося. Права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах можуть забезпечуватися згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, оскільки АТ «Сбербанк» та ПрАТ «Квазар» досягли іншої домовленості, ніж передбачено положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а саме, чітко встановили обов`язок позичальника сплатити нараховані проценти в строк до 28.04.2016 (такий обов`язок сторонами встановлено в п. 6.3. Кредитного договору), що кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, нарахування процентів позивачем понад встановлений строк є неправомірним.

За таких обставин, у цій справі постало питання встановлення правової природи нарахованих позивачем після закінчення строку кредитування процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010, а саме, чи правомірним є таке нарахування на підставі укладеного між сторонами договору, або ж чи є такі проценти мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання в розумінні приписів ст. 625 ЦК України.

АТ «Сбербанк» вказує про те, що на даний час наявна стала судова практика, згідно з якою на підставі аналогічних умов кредитного договору зроблено відповідні правові висновки щодо застосування норм права, зокрема у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/22858/17, від 10.10.2018 у справі №910/750/18, від 13.12.2018 у справі №913/11/18.

Проте, як зазначав представник відповідача 05.09.2019 у судовому засіданні, щодо подібних правовідносин якраз немає сталої судової практики, й на підтвердження чого наводив справу №916/4693/15 за позовом АТ «Сбербанк» до Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець», у якій правовідносини між сторонами є аналогічними правовідносинам сторін даної справи.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, переглядаючи справу №916/4693/15 у касаційному порядку дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі даної справи на розгляд об`єднаної палати, оскільки суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.

Обґрунтовуючи необхідність передаючі справи №916/4693/15 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду суд касаційної інстанції в ухвалі від 13.06.2019, зокрема, зазначив наступне:

«У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С., від 13.12.2018 у справі №913/11/18 зазначено, що у вказаній справі сторонами у кредитному договорі з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 Цивільного кодексу України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г., у справі №910/750/18 від 10.10.2018 колегія суддів також відхилила доводи касаційної скарги щодо необхідності врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, оскільки обставини згаданої справи є відмінними від обставин даної справи, враховуючи те, що судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи правильно встановлено, що відповідно до пункту 6.2 кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 передбачено, що нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т.Б., Чумака Ю. Я., у справі №910/22858/17 від 14.05.2019 зазначено, що за встановлених судами попередніх інстанцій обставин щодо погодження сторонами в пункті 6.2 договору умов, відповідно до яких нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі; день повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів, Суд погоджується з висновками судів щодо існування підстав для нарахування позивачем процентів відповідно до порядку, визначеного умовами договору.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 викладено правову позицію, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим Великою Палатою Верховного Суду було відхилено аргументи Банку про те, що він на підставі статей 599 та 631 Цивільного кодексу України мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц викладено правову позицію, згідно з якою Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника та поручителя. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Аналогічна правова позиція була викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, в якій окрім наведеного також зазначено, що у такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Отже, здійснюючи аналіз наведених позицій Великої Палати Верховного Суду з урахуванням обставин цієї справи, Верховний Суд вважає, що у випадку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом».

На думку відповідача, наведене свідчить про існування виключної правової проблеми у застосуванні норм права у подібних правовідносинах.

Виключність правової проблеми має оцінюватися за кількісним та якісним критеріями.

Кількісний ілюструє той факт, що вказана проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 16.06.2019 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 916/4693/15 за позовом ПАТ "Сбербанк" до ПрАТ "Футбольний клуб "Чорноморець", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп", ПАТ "Ринок Малиновський", ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море", ПАТ "Чорноморська транспортна компанія" про стягнення 1 047 688 897,41 грн. і за зустрічним позовом ПрАТ "Футбольний клуб "Чорноморець" до ПАТ "Сбербанк" про внесення змін до договору.

Ухвалою Верховного Суду від 27.06.2019 прийнято до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №916/4693/15.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, передбаченому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи, що стосовно правовідносин, що склалися між сторонами даної справи, вбачається наявність існування виключної правової проблеми у застосуванні норм права, що підтверджується різними за своєю суттю правовими висновками судів касаційної інстанції, зокрема й висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 13.06.2019 у справі №916/4693/15 щодо необхідності передачі вказаної справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення розгляду даної справи до прийняття остаточного судового рішення у справі №916/4693/15.

Керуючись ст. 42, п. 7 ч. 1 ст. 228, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Квазар" про зупинення провадження у справі №910/15888/17 задовольнити.

2. Провадження у справі №910/15888/17 за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного акціонерного товариства "Квазар" про стягнення коштів зупинити до розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 916/4693/15 та виготовлення повного тексту рішення.

3. Зобов`язати сторони повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду справи № 916/4693/15.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст ухвали підписано 07.10.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко