ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 910/1888/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 24.09.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 28.05.2019 ( повний текст складено 06.06.2019)

у справі № 910/1888/19 ( суддя Бойко Р.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 402 301,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 402 301,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем було неналежно виконано свої зобов'язання із своєчасної доставки вантажу, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" вказує на наявність правових підстав для застосування до нього штрафних санкцій у виді штрафів, передбачених п. 116 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1988, сукупний розмір яких становить, за розрахунками позивача, 402 301,60 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/1888/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду за даним позов з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи по суті дійшовши законного висновку про наявність правових підстав для покладення на перевізника відповідальності за несвоєчасну доставку вантажу, разом з тим, на думку заявника безпідставно та необґрунтованого відмовив у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Так, позивач вказує, що посилання суду першої інстанції на застосування до спірних правовідносин виключно ст. 136 Статуту залізниць України, та, відповідно, 6 місячного строку позовної давності, є порушенням норм матеріального та процесуального права - ст. 129 Конституції України, ст. 315 Господарського кодексу Украйни ст.ст.2,3,11,236 Господарського процесуального кодексу України. Оскільки нормою статті 315 Господарського України по-іншому, ніж Статутом, розраховується початок перебігу позовної давності. При цьому, позивач посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №910/4405/18, від 11.04.2019 у справі №905/729/18.

За твердженнями позивача, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося з позовом до Господарського суду міста Києва 12.02.2019 тобто, відповідно до вищевикладеного в силу приписів ст. 315 Господарського кодексу України, в межах строку позовної давності - 9 місяців. Таким чином, на момент пред'явлення позову позовна давність в даній справі не закінчилася.

Крім того, 09.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.04.2019 у справі №905/729/18 та врахування висновків в частині обрахування позовної давності, що викладені у даній постанові, при розгляді справи №910/1888/18.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судових засіданнях 03.09.2019 та 24.09.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання 24.09.2019 представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом уповноваженого представника позивача Андрєєва А.А. на розписці від 03.09.2019 про оголошення перерви в судовому засіданні до 24.09.2019.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки він не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, протягом червня 2018 року АТ "Українська залізниця" було здійснено перевезення на адресу (відвантажено на користь) Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" вантажу (лому чорних металів, лому сталевого, пакетів із легкозаймистими сталевими відходами, пиломатеріалів) за наступними залізничними накладними: №№ 32174674, 32181323, 32280448, 32274664, 32260903, 32260895, 32258642, 32242257, 32240368, 32233462, 32195588, 32297368, 32258881, 32217945, 32239931, 32239857, 32226037, 32259079, 32209157, 32226565, 32068611, 32314890, 32260192, 32285199, 32261687, 32308090, 32302820, 32229296, 32288664, 32338832, 32322174, 32313264, 32239543, 32317430, 32227399, 32238941, 32261885, 32223844, 32262065, 32201774, 32316218, 32337701, 32242802, 32288714, 32243636, 32240822, 32186256, 32300683, 32306763, 32341059,32331852.

Позивач зазначає, що за вказаними залізничними накладними (за червень 2018 року) відповідачем було порушено взяті на себе зобов'язання із доставки вантажу у встановлені Правилами обчислення термінів доставки вантажів строки, а тому існують правові підстави для застосування визначеної відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення штрафу у розмірі 402 301,60 грн. за несвоєчасну доставку вантажу згідно визначених залізничних накладних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, та Правил обчислення термінів доставки вантажів і Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі долучених до позову залізничних накладних відповідачем було взято на себе зобов'язання з перевезення вантажу, здійснення чого не заперечується сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Положеннями п. 41 Статуту встановлено, що залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 Правил).

Відповідно до п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Позивач посилається на те, що мало місце порушення відповідачем вимог п. 41 Статуту щодо строків доставки вантажу на адресу ПрАТ «МК «Азовсталь».

Строки доставки вантажу, встановлені п. 1.1.1 Правил, є граничними.

Матеріалами справи підтверджено, що вантаж за вказаними позивачем накладними за червень 2018 року було доставлено відповідачем позивачу вже після закінчення встановленого терміну доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52).

Крім того, у залізничних накладних, за якими відповідачем прострочено доставку, відсутні відмітки про причини такої затримки згідно п. 2.9. Правил, що дає підстави вважати про відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до пункту 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно з пунктом 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, що календарними штемпелями на накладних за червень 2018 року, доданих до позовної заяви, підтверджуються обставини доставки відповідачем вантажу (порожні залізничні вагони) з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що мало місце прострочення відповідачем терміну доставки вантажу на адресу позивача згідно накладних за червень 2018 року у встановлені чинним законодавством строки, а тому існують правові підстави для застосування визначеної відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем в свою чергу обставини прострочення виконання свого зобов'язання із вчасної доставки вантажу не заперечувались, як не спростовувалось вірності здійсненого позивачем розрахунку штрафу.

Відтак, оскільки Акціонерним товариством "Українська залізниця" не надано жодних доказів на підтвердження того, що мали місце незалежні від відповідача об'єктивні причини, що зумовили затримку у доставці вантажу, які згідно законодавства дають право залізниці на збільшення терміну доставки, колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, дійшла до висновку, що сума штрафу, нарахованого на підставі ст.ст. 116, 130 Статуту за наслідками перевезення вантажів відповідачу за спірними залізничними накладними з перевищенням нормативних строків перевезення, становить 402 301,60 грн.

З огляду на наведене, позивачем правомірно нараховано АТ "Українська залізниця" штрафні санкції у вигляді штрафу, передбаченого п. 116 Статуту, в сукупному розмірі 402 301,60 грн.

Однак, суд першої інстанції, дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог, відмовив у задоволенні позову з огляду на пропуск позивачем позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Місцевий господарський суд виходив з такого.

АТ "Українська залізниця" подано до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Заперечуючи проти заяви відповідача, позивач зазначив, що з огляду на ч.ч. 2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України позови до перевізника можуть бути подані на протязі 9 місяців з дня одержання вантажу: 45 днів на пред'явлення претензії + 45 днів на одержання відповіді на претензію + 6 місяців на пред'явлення позову до суду, а тому ним не пропущено строку позовної давності.

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що частина 4 статті 315 Господарського кодексу України встановлює спеціальний строк позовної давності виключно у випадку наявності претензії до залізниці, в інших випадках (у разі не подачі такої претензії) підлягають застосуванню положення ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць.

Таким чином, п.п. 134, 135 Статуту залізниць України встановлено спеціальну скорочену позовну давність для пред'явлення позову до перевізника - 6 місяців, що необґрунтовано ототожнювати із встановленими статтею ст. 315 Господарського кодексу України строками на пред'явлення претензії, на надання відповіді на неї та подання позову після відхилення такої відповіді або закінчення строку на надання відповіді на претензію.

Оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача з претензією(ями), строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом почав свій перебіг з дати одержання Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" вантажу, який перевозився за спірними залізничними накладними, тобто з червня 2018 року та закінчився у грудні 2018 року. Натомість позивач звернувся до суду із даним позовом лише у лютому 2019 року, тобто з пропуском спеціального скороченого строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 названого Кодексу позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною 3 статті 925 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

При цьому приписами статті 258 частини 1 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до ст. 136 Статуту залізниць, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

За приписами ст. 134 Статуту залізниць, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зокрема, згідно з п. «а» частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Частиною 5 статті 307 ГК України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за №436-IV і набрав чинності з 01.01.2004, та статтею 315 якого передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 ГК України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином звернення з позовом до залізниці упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями статті 315 Господарського кодексу України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 11.04.2019 у справі №905/729/18.

Суд касаційної інстанції в постанові у справі №905/729/18 зазначив також, що відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Відтак, з оглядну на встановлені вище обставини справи та враховуючу правову позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 11.04.2019 у справі №905/729/18, колегія суддів дійшла висновку, що Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося до суду у межах позовної давності.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки, матеріалами справи підтверджено та судами встановлено прострочення відповідача з поставки вантажу, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість позовних вимог, задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 402 301,60 грн. штрафу.

При цьому, розглянувши заяву відповідача про зменшення штрафних санкцій до 10% від заявленої суми позову, колегія суддів відмовляє у її задоволенні з огляду на необґрунтованість та не підтвердженість доказами, викладених у заяві обставин.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із задоволенням позову слід здійснити перерозподіл судових витрат.

Керуючись статтями 267, 270, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/1888/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/1888/19 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, Донецька обл.., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ідентифікаційний код40150216) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька обл.., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд.1, ідентифікаційний код 00191158) штрафу у розмірі 402 301,60 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 6 034, 52 грн., витрати по сплаті судового забору за подання апеляційної скарги в розмірі 9 051, 80 грн.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 910/1888/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст складено: 03.10.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка