ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 911/587/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Клечановський І.С., ордер №625824 від 23.09.2019;

від першого відповідача - Ковалевська К.М., ордер №1003328 від 07.08.2019;

від другого відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2019 у справі №911/587/19 (суддя Черногуз А.Ф., повний текст складено - 07.06.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" до товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" та Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" про визнання недійсним договору іпотеки.

встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" та Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" про визнання недійсним договору іпотеки від 29.12.2018.

Позовні вимоги мотивовані укладенням оскаржуваного правочину директором першого відповідача з перевищенням повноважень, оскільки, на думку позивача, спірний договір є значним, відповідно, для його укладення необхідно отримати згоду загальних зборів, чого, в свою чергу, дотримано не було.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.05.2019 у справі №911/587/19 у задоволенні позову відмовлено повністю, оскільки судом встановлено, що сума спірного правочину не перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, що виключає необхідність попередньої згоди загальних зборів учасників на його укладення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2019 у справі №911/587/19 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на необґрунтованість прийняття місцевим господарським судом, як належного доказу визначення вартості чистих активів товариства, довідки першого відповідача та при цьому вказує, що єдиними відомостями щодо фінансового стану підприємства є виключно Баланс (Звіт про фінансовий стан) та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за відповідні періоди, на підстави яких визначаються чисті активи Товариства.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник першого відповідача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Другий відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від другого відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи належне повідомлення другого відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент", що діє від власного імені та за рахунок активів пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Консент Капітал Фінанс" (код ЄДРІСІ 2331635), пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Консент Капітал" (код ЄДРІСІ 2331300), є учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс", що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішенням загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" від 20.12.2018, зокрема, зменшено частку в статутному капіталі, що належить позивачу, до 3,89% на кожний пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд. Крім цього, 27.12.2018 рішенням загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс", зокрема, затверджено нову редакцію статуту.

Доказів оскарження вказаних рішень, оформлених протоколами від 20.12.2018, від 27.12.2018, до суду подано не було.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Омокс" (іпотекодавець) та Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (іпотекодержатель) 29.12.2018 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання позичальником основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 642/ЮКЛ-18 від 18.12.2018 (укладений між іпотекодержателем та позичальником), передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку порядку та на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно.

Узгоджена сторонами оціночна вартість предметів іпотеки становить 35 041 113,00 грн.(п. 1.2 договору).

На підставі вказаного договору, 29.12.2018 зареєстровано обтяження на нерухоме майно, передане в іпотеку, про що до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відповідні записи.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував, що зазначений правочин вчинено з порушенням п. 9.4.13 статуту, ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", оскільки на його думку, спірний договір є значним, відповідно, для його укладення необхідно отримати згоду загальних зборів, чого, в свою чергу, дотримано не було.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги, виходив з того, що сума спірного правочину не перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, що виключає необхідність попередньої згоди загальних зборів учасників.

Колегія суддів вважає вказані вище висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" набрав чинності 17.06.2018.

Відповідно до п. 3 Глави VIII "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

Відповідно до ст. 39 України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Відповідно до п.п. 9.8., 9.9. Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс", затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 04/12 від 27.12.2018, виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор. Директор вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, які віднесено до компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть прийняти рішення про передачу частини прав, що належать їм, до компетенції директора.

Відповідно до п. 9.12.2. вказаного Статуту директор має право укладати угоди та чинити юридичні дії від імені товариства, давати доручення, відкривати та використовувати рахунки товариства в установах банків.

Згідно з п. 9.1., 9.4.13. Статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Проте, статут такого обмеження не містить.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників (ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Отже, законом (ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю") встановлено імперативну вимогу щодо обов`язковості надання згоди загальних зборів у випадку укладення правочинів, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу.

Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" від 22.12.2018 № 853-1/12 про вартість чистих активів станом на 30.09.2018, підписаної директором та головним бухгалтером першого відповідача (а.с.166), згідно з даними балансу (бухгалтерського обліку) на 30.09.2018 вартість чистих активів товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" склала 105 813 761,30 грн.

В свою чергу, згідно іпотечного договору від 29.12.2018 № 374 в іпотеку передано нерухоме майно оціночною вартістю 35 041 113,00 грн.

Отже, оціночна вартість майна, що є предметом оскаржуваного іпотечного договору, не перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу.

Таким чином, укладення оскаржуваного наразі правочину не потребувало попередньої згоди загальних зборів учасників Товариства.

Апелянт, в обґрунтування заперечень проти вказаної довідки першого відповідача, вказує, що єдиними відомостями щодо фінансового стану підприємства є виключно Баланс (Звіт про фінансовий стан) та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за відповідні періоди, на підстави яких визначаються чисті активи Товариства.

При цьому, посилаючись на вказане, позивач відповідних документів ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції, не надав. Також, не доведено, що наведена в довідці вартість суперечить вказаним звітам.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Згідно визначення, що міститься у ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про інформацію" всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Кожному громадянину забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законами України.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів.

Пленум Верховного Суду України у п.п. 36, 37 постанови від 24.10.2008р. №13 роз`яснив, що способом захисту права учасника господарського товариства на отримання інформації про діяльність товариства (пункт "г" частини першої статті 10 Закону про господарські товариства, стаття 116 ЦК, частина перша статті 88 ГК) є спонукання в судовому порядку до виконання товариством дій - надання відповідної інформації. Господарське товариство зобов`язане надавати учаснику (акціонеру) на його вимогу лише документи звітного характеру (річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність товариства, протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління товариства) та інформацію, що міститься в установчих документах товариства, а не будь-яку інформацію щодо господарської діяльності товариства, якщо інше не передбачено установчими документами товариства.

Таким чином, на законодавчому рівні закріплено право учасника товариства, у даному випадку позивача, одержувати інформацію про діяльність товариства, а також встановлений обов`язок товариства надати такому учаснику для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність товариства, протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління товариства тощо.

Враховуючи наведене, позивач, як учасник товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс", маючи сумніви щодо інформації, наведеній у довідці першого відповідача від 22.12.2018 № 853-1/12, не був позбавлений можливості щодо отримання від товариства певної інформації щодо його фінансового стану.

Разом з тим, доказів звернення позивача до першого відповідача з метою отримання наведеної інформації, матеріали даної справи не містять.

При цьому, апелянт, посилаючись на чинення керівником першого відповідача перешкод позивачу у доступі до фінансових документів товариства, доказів спонукання вказаного товариства в судовому порядку до виконання дій - надання відповідної інформації, також не надав.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, позивач обмежився лише посиланням на наявність у нього сумнівів щодо достовірності інформації, викладеній у довідці першого відповідача про вартість чистих активів станом на 30.09.2018.

За наведених обставин, підстави для неприйняття вказаної довідки, як доказу вартості чистих активів товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс", у суду першої інстанції були відсутні, а тому заперечення апелянта в наведеній частині не приймаються апеляційним судом.

Таким чином, оскільки укладення оскаржуваного наразі правочину не потребувало попередньої згоди загальних зборів учасників Товариства через те, що оціночна вартість майна, що є предметом іпотечного договору, не перевищувала 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, позовні вимоги були обґрунтовано залишені місцевим господарським судом без задоволення.

Доводи апелянта вказаного жодним чином не спростовують, а тому відповідно не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та відповідно скасування оскаржуваного судового рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2019 у справі №911/587/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2019 у справі №911/587/19.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 27.09.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова