СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа № 922/5787/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М. , суддя Зубченко І.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Дикий Ю.О., посвідчення адвоката КВ5871, довіреність від 01.08.2019, ордер серія КВ №419068 від 01.08.2019р.

АТ "Сбербанк" - Тищук М.А., довіреність б/н від 11.06.19 р.;

2-го відповідача - не з`явився;

3-го відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача та апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2019 (повний текст складено 23.05.2019, головуючий суддя Буракова А.М., суддя Жельне С.Ч., суддя Смірнова О.В.) у справі №922/5787/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд", м.Дніпро

до 1. Публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії", м.Харків

2. Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м.Харків

3. Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м.Харків

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії", Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" і Приватного акціонерного товариства "Термолайф" про:

- визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012, укладеного між ТОВ "Коксотрейд" і ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії";

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 26-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 27-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 30-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 31-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Коксотрейд» посилається на те, що договір поруки та, відповідно, солідарні зобов`язання позивача за кредитними договорами припинились в силу закону на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України внаслідок непред`явлення першим відповідачем протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання вимоги до позивача як до поручителя.

Крім того, позивач вказав, що договір поруки та відповідні солідарні зобов`язання позивача за кредитними договорами припинились у силу закону на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України внаслідок зміни зобов`язання без його згоди як поручителя, у результаті чого збільшився обсяг його відповідальності.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.07.2016 у справі №922/5787/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2016, позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 та рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 у справі № 922/5787/15 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Харківської області від 14.09.2017 у справі №922/5787/15 позов задоволено.

Вказане рішення залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2018.

Постановою об`єднаної палати Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №922/5787/15 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 та рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2017 у справі скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Скасовуючи попередні рішення судових інстанцій та скеровуючи справу №922/5787/15 на новий розгляд, об`єднана палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.11.2018 зазначила про те, що, у справі, яка розглядається, суди не з`ясували всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору та залишили поза увагою доводи АТ "Сбербанк" щодо наявності судових рішень про стягнення з ТОВ "Коксотрейд" як поручителя заборгованості за кредитним договором.

Крім того, як зазначила об`єднана палата Верховного Суду, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що сторонами договору поруки від 04.09.2012 є ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (після зміни назви - АТ "Сбербанк") (кредитор) і ТОВ "Коксотрейд" (поручитель), натомість позовні вимоги про визнання припиненим цього договору поруки та визнання припиненими солідарних зобов`язань за кредитними договорами заявлено ТОВ "Коксотрейд" до ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії".

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду Харківської області від 14.05.2019 року у справі №922/5787/15 в задоволенні позову відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції встановив, що питання щодо чинності договору поруки від 04.09.2012, укладеного між АТ "Сбербанк" та ТОВ "Коксотрейд" досліджувалося судами в межах справи №910/27848/15, за результатами розгляду якої суди дійшли висновку про відсутність підстав для припинення поруки та задовольнили позов банку про стягнення заборгованості з поручителя (ТОВ "Коксотрейд"). Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що у зв`язку із наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, та яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування положень ст. 559 ЦК України у справі, що розглядається, відсутні.

Крім того, в оскаржуваному рішенні господарський суд Харківської області зазначив про те, що договір поруки від 04.09.2012 було укладено ТОВ «Коксотрейд» з АТ «Сбербанк», тоді як позов заявлено ТОВ "Коксотрейд" до ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії". За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії" є неналежним відповідачем у цій справі.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки преюдиціальним обставинам, встановленим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.11.2017 у справі №638/8307/16-ц, щодо наявності підстав для припинення поруки. Також, як зазначає позивач, місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права ім.В.М.Корецького НАН України від 01.04.2016.

Позивач не погоджується з висновками суду в оскаржуваному рішенні про те, що питання чинності поруки за договором поруки від 04.09.2012 досліджувалося в межах розгляду судами справи №910/27848/15, за результатами розгляду якої суди дійшли висновку про відсутність підстав для припинення поруки. Як зазначає позивач, під час розгляду вказаної справи №910/27848/15 судами не досліджувались та не оцінювались докази, які підтверджують припинення поруки ТОВ «Коксотрейд». На думку позивача, у справах про солідарне стягнення з основного боржника та поручителя боргу за кредитними договорами судам слід зупиняти провадження до вирішення іншої справи, предметом позову якої є питання припинення поруки. Враховуючи наведене, позивач вважає передчасними та необгрунтованими висновки суду в оскаржуваному рішенні про те, що питання чинності поруки за договором поруки від 04.09.2012 вже вирішено судом під час розгляду іншої справи №910/27848/15.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не дослідив в повному обсязі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №922/5740/15, про те, що договір поруки від 04.09.2012 є припиненим на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що АТ «Сбербанк» неодноразово вносились зміни до кредитних договорів, що призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, однак, письмова згода поручителя на такі зміни договорів відсутня. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України та наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, позивач наполягає на тому, що ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" є належним відповідачем, оскільки здійснює банківську діяльність та діє від імені АТ «Сбербанк». За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що належним відповідачем має бути АТ «Сбербанк» позивач вважає помилковими.

АТ Сбербанк із вказаним рішенням місцевого господарського суду також не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення наступні абзаци:

Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та діють до дати припинення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності Додатків № 1, Кредитні договори -1,-2,-3,-4 діють в частині, що не змінені Додатками № 1 (пункт 9 Додатків № 1).

Пунктами 3 Додатків №1 від 04 вересня 2012 року було передбачено, що в разі, якщо кредитовий оборот Позичальника (другий, третій відповідачі) в Банку (перший відповідач) дорівнює або більше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника, Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом в розмірі, що визначений відповідно до умов кредитного договору, а якщо менше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника - Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом, що будуть розраховані за формулою: R=LIBOR6M+M+2%.

Таким чином, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року першим, другим, третім відповідачами були внесені зміни до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, які призвели до збільшення відповідальності позивача (як поручителя), що виявилося у встановленні додаткової підстави для застосування підвищеної на 2 (два) відсотки процентної ставки за кредитами, а також у встановленні додаткової підстави для дострокового погашення заборгованості за кредитами.

Апеляційна скарга АТ «Сбербанк» мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про зміст додатків №1 від 04.09.2012 до кредитних договорів, а також, подальші висновки про збільшення обсягу відповідальності поручителя є безпідставними, не підтвердженими, оскільки в матеріалах справи відсутні додатки №1 до кредитних договорів від 04.09.2012.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.07.2019 апеляційні скарги позивача та АТ "Сбербанк" об`єднані в одне апеляційне провадження.

АТ «Сбербанк» надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому проти доводів позивача заперечує, зокрема, з тих підстав, що при розгляді справи №910/27848/15 обставини щодо припинення поруки були предметом дослідження суду. АТ «Сбербанк» звертає увагу, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення правомірно прийнято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.11.2018 у цій справі №922/5787/15 про те, що у випадку наявності рішення суду, яке набрало законної сили та яким задоволено вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування статті 559 Цивільного кодексу України відсутні. Також АТ «Сбербанк» вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що у справі №922/5740/15 визнано припиненим договір поруки від 04.09.2012.

Крім того, АТ «Сбербанк» зазначає про те, що позов у цій справі подано до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

АТ «Сбербанк» надав суду клопотання від 05.08.2019 про відмову у прийнятті доказів, доданих ТОВ «Коксотрейд» до апеляційної скарги. Клопотання мотивовано тим, що позивачем, відповідно до вимог ч.3 ст.269 ГПК України, не обгрунтовано неможливість подання вказаних доказів суду першої інстанції.

Позивач надав суду письмові пояснення (вх.№8499 від 09.09.2019), в яких просить відхилити заперечення АТ «Сбербанк» щодо наданих ТОВ «Коксотрейд» до апеляційної скарги документів. Як зазначає позивач, надані ним до апеляційної скарги документи, а саме, копії судових рішень у справах №910/27848/15 вже були наявні в матеріалах справи. Позивач вказує на те, що він додав до апеляційної скарги копію позовної заяви, копію клопотання про зупинення провадження та копію заяви про збільшення позовних вимог у справі №910/27848/15 для більш детального дослідження судом апеляційної інстанції змісту судових рішень у наведеній справі.

Колегія суддів, розглянувши клопотання АТ «Сбербанк» від 05.08.2019, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.316 ГПК України: «Вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи».

Направляючи справу, що розглядається №922/5787/15, на новий розгляд, об`єднана палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.11.2018 надала вказівку судам першої та апеляційної інстанції дослідити зміст судових рішень у справі №910/27848/15 та надати їм оцінку.

За результатами нового розгляду справи господарським судом Харківської області прийнято рішення від 14.05.2019, яким в позові відмовлено.

Позивач, оскаржуючи вказане рішення в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зміст судових рішень у справі №910/27848/15, та, відповідно, не виконав вказівки касаційного суду.

На підтвердження своїх доводів позивач додав до апеляційної скарги, зокрема, копію позовної заяви ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 18.09.2015 про стягнення заборгованості у справі №910/27848/15; копію клопотання ТОВ «Коксотрейд» від 08.12.2015 про зупинення провадження у справі №910/27848/15; копію заяви ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 18.12.2015 про збільшення позовних вимогу у справі №910/27848/15.

Вказані документи не були подані суду першої інстанції.

Разом із тим, судова колегія враховує, що вказані документи стосуються обставин, які повинні бути досліджені судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи в силу приписів ст.316 ГПК України, оскільки Об`єднана палата Верховного Суду в своїй постанові від 23.11.2018 у справі №922/5787/15 вказала на те, що суди попередніх інстанцій не з`ясували обставини щодо наявності судових рішень про стягнення з ТОВ "Коксотрейд" як поручителя заборгованості за кредитним договором. В тому числі, суди не прийняли до уваги судові рішення у справі №910/27848/15.

Таким чином, з метою повного та всебічного розгляду справи, належного з`ясування змісту судових рішень у справі №910/27848/15, судова колегія вважає за необхідне прийняти вказані документи до розгляду.

Інші додані до апеляційної скарги документи, а саме, копії судових рішень у справах №910/27848/15, №910/1830/15, №922/5740/15, №6-2017цс15 не є новими доказами, оскільки учасники справи посилалися на них під час розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, ці документи є роздруківками з Єдиного державного реєстру судових рішень, тобто, є загальновідомими та знаходяться у вільному доступі. Позивач посилається на зміст вказаних судових рішень у своїй апеляційній скарзі на підтвердження своєї правової позиції.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання АТ «Сбербанк» від 05.08.2019 про відмову у прийнятті доказів, наданих ТОВ «Коксотрейд» до апеляційної скарги.

Позивач надав суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення (вх.№8965 від 20.09.2019), в яких не погоджується з доводами АТ «Сбербанк» про відсутність в матеріалах справи додатків №1 до кредитних договорів та посилається на те, що вказані додатки є невід`ємними частинами кредитних договорів, копії яких були додані до позову.

До вказаних додаткових пояснень позивач додав, в тому числі, додатки №1 до договорів про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО, № 27-В/12/66/ЮО, № 30-В/12/66/ЮО, № 31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012.

В судовому засіданні 24.09.2019 представник АТ «Сбербанк» заявив усне клопотання про відмову у прийнятті додаткових пояснень позивача від 20.09.2019 та доданих до них нових доказів.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання АТ «Сберабанк», зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що додатки №1 до договорів про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО, №27-В/12/66/ЮО, №30-В/12/66/ЮО, № 31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, які додані позивачем до додаткових письмових пояснень від 20.09.2019, не подавались ним суду першої інстанції ні під час звернення до суду з позовом, ні під час розгляду справи.

Позивачем не обгрунтовано та не доведено неможливості подання вказаних доказів суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає підстав для прийняття вказаних нових документів, у зв`язку з чим частково задовольняє клопотання АТ «Сбербанк» в частині відмови у прийнятті доданих до письмових пояснень позивача від 20.09.2019 документів.

Стосовно додаткових пояснень позивача від 20.09.2019, судова колегія приймає їх до розгляду, оскільки право на подання пояснень передбачено положеннями статті 42 ГПК України та забезпечує дотримання принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Другий та третій відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не надали.

В судове засідання 24.09.2019 другий та третій відповідачі не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації другим та третім відповідачами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено другого та третього відповідачів про час та місце розгляду справи, надано додатковий час для явки представників в судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників другого та третього відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та АТ «Сбербанк», перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

04.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" (банк) та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" (позичальник) укладено:

- договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО (далі - кредитний договір-1), яким передбачено надання позичальнику кредиту у розмірі 7280000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року (п.1.4) (а.с.33 т.1);

- договір про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО (далі кредитний договір-2), яким передбачено надання позичальнику кредиту у розмірі 10874000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року (п.1.4) (а.с.44 т.1).

Також 04.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" (банк) та Приватним акціонерним товариством "Термолайф" (позичальник) укладені:

- договір про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО (далі кредитний договір-3), яким передбачено надання позичальнику кредиту у розмірі 30980000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року (пункт 1.4) (а.с.55 т.1);

- договір про відкриття кредитної лінії № 31-В/12/66/ЮО (далі кредитний договір-4), яким передбачено надання позичальнику кредиту у розмірі 1000000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальників за кредитними договорами-1, 2, 3, 4 між ТОВ «Коксотрейд» та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" укладено договір поруки від 04.09.2012 (далі - договір поруки) (а.с.23 т.1).

Відповідно до статті 1 вказаного договору, ТОВ «Коксотрейд» поручилося за виконання ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ «Термолайф» їх кредитних зобов`язань перед ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" за кредитними договорами-1, 2 та кредитними договорами-3, 4 відповідно.

Стаття 2 договору поруки передбачає забезпечення зобов`язань, які не виконані одним із позичальників або обома позичальниками, та які передбачені кредитними договорами-1, 2, 3, 4, зокрема, але не обмежуючись зобов`язаннями, переліченими у пп. 2.1.1 статті 2 договору поруки.

Сторонами договору поруки погоджено, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, визначеному в п. п. 1.3, 6.6 кредитних договорів-1, 2, 3, 4 та Додатків № 1 не потребує внесення змін до договору поруки.

Пунктом 6.2 статті 6 договору поруки поручителем надано згоду на можливе продовження терміну дії кредитних договорів-1, 2, 3, 4, при якому дія договору поруки буде автоматично продовжуватись на строк такої пролонгації.

Також, відповідно до п. 3.1 ст. 3 договору поруки поручитель надав свою згоду на забезпечення порукою виконання зобов`язань боржників за кредитними договорами-1, 2, 3, 4 з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи і ті, що можуть бути укладені у майбутньому.

Згідно з п. 6.9 договору поруки цей договір може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін (крім випадків передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) за умови, що такі згоди викладені у письмовій формі.

Письмова згода позивача (як поручителя) на зміну договору поруки надавалась позивачем 30.12.2013 у вигляді договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013 до договору поруки, який було укладено між ТОВ «Коксотрейд» та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (а.с.31 т.1).

Відповідно до договору про внесення змін № 1 до договору поруки, сторонами, окрім іншого, внесені зміни та доповнення до п.п. 2.1.1.1 п. 2.1 статті 2 договору поруки "Обсяг відповідальності поручителя".

З урахуванням вказаних змін, відповідальність поручителя перед кредитодавцем включає зобов`язання, передбачені:

- кредитним договором-1, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі, договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, № 3 від 30.12.2013 до кредитного договору-1, зокрема, але не обмежуючись;

- кредитним договором-2, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 5 від 22.01.2013, № 6 від 27.03.2013, № 40 від 30.12.2013 до кредитного договору-2;

- кредитним договором-3, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, № 3 від 19.04.2013, № 4 від 30.12.2013 до кредитного договору-3;

- кредитним договором-4, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 12 від 22.01.2013, № 15 від 27.03.2013, № 16 від 19.04.2013, № 22 від 30.12.2013 до Кредитного договору-4.

У п. 5 договору про внесення змін № 1 до договору поруки визначено, що підписанням цього договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується зі змістом вище перелічених договорів про внесення змін до кредитних договорів-1, 2, 3, 4 та не має заперечень щодо їх змісту.

Після укладення договору про внесення змін № 1 до договору поруки (а.с.31 т.1) додатково мали місце зміни умов кредитних договорів-1, 2, 3, 4 шляхом укладення відповідних додаткових угод та договорів про внесення змін до них між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та позичальниками, а саме:

- до кредитного договору-1: договір про внесення змін №5 від 14.05.2014 (а.с.33 т.2), № 6 від 30.09.2014 (а.с.77 т.1);

- до кредитного договору-2: договори про внесення змін № 87 від 30.09.2014 (а.с.78 т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 29 від 30.08.2013 (а.с.79 т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 30 від 02.09.2013 (а.с.80 т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 31 від 02.09.2013 (а.с.81 т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 32 від 04.09.2013 (а.с.82 т.1); № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 33 від 04.09.2013 (а.с.83т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 34 від 05.09.2013 (а.с.84 т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 35 від 05.09.2013 (а.с.85 т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 36 від 05.09.2013 (а.с.86 т.1), № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 37 від 17.10.2013 (а.с.87 т.1); № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 38 від 17.10.2013 (а.с.88 т.1); № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 39 від 23.12.2013 (а.с.89 т.1);

- до кредитного договору-3: договори про внесення змін № 6 від 14.05.2014 (а.с.90 т.1) та № 7 від 30.09.2014 (а.с.92 т.1);

- до кредитного договору-4: договори про внесення змін № 25 від 14.05.2014 (а.с.96 т.1), №27 від 30.09.2014 (а.с.98 т.1), №1 до додаткової угоди №18 від 15.10.2013 (а.с.102 т.1), №1 до додаткової угоди №19 від 22.10.2013 (а.с.103 т.1), №1 до додаткової угоди №20 від 29.10.2013 (а.с.104 т.1), №1 до додаткової угоди №21 від 08.11.2013 (а.с.105 т.1).

20.01.2015 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ПАТ «Термолайф» укладено договір про внесення змін №29 до кредитного договору-4 (а.с.99 т.1) та договір про внесення змін №9 до кредитного договору 3 (а.с.57 т.2).

20.01.2015 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ПАТ «Харківський коксовий завод» укладено договір про внесення змін №8 до кредитного договору-1 (а.с.36 т.1) та договір про внесення змін №89 до кредитного договору 2 (а.с.44 т.2).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Коксотрейд» зазначає, що договір поруки та відповідні солідарні зобов`язання позивача за кредитними договорами-1, 2, 3, 4 припинились у силу закону на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України внаслідок зміни зобов`язання без його згоди як поручителя, у результаті чого збільшився обсяг його відповідальності. Крім того, позивач вважає, що солідарні зобов`язання позивача за кредитними договорами припинились в силу закону на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України внаслідок непред`явлення першим відповідачем протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання вимоги до позивача як до поручителя.

Направляючи цю справу №922/5787/15 на новий розгляд, об`єднана палата Верховного Суду надала вказівку судам першої та апеляційної інстанцій з`ясувати питання належності першого відповідача у цій справі.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Сторонами договору поруки від 04.09.2012 є ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (після зміни назви АТ "Сбербанк") (кредитор) і ТОВ "Коксотрейд" (поручитель).

Позовні вимоги про визнання припиненим цього договору поруки та визнання припиненими солідарних зобов`язань за кредитними договорами заявлено ТОВ "Коксотрейд" до ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії".

Однак, ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії" не є стороною договору поруки від 04.09.2012.

Крім того, за змістом приписів ст.ст.55, 64 Господарського кодексу України, ст.ст.80, 95 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

Отже, "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії" не є самостійною юридичною особою у розумінні зазначених норм.

В матеріалах справи відсутні докази уповноваження вказаного відокремленого підрозділу стосовно здійснення у цій справі повноваження сторони від імені юридичної особи АТ «Сбербанк».

У відзиві на апеляційну скаргу позивача та в судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник АТ «Сбербанк» наполягав на тому, що перший відповідач є неналежним.

Враховуючи наведене, ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії" не може бути самостійним відповідачем у цій справі, як відповідно до положень ст.ст.4, 45 діючого ГПК України, так і відповідно до ст.ст.1, 21 ГПК України в редакції, чинній на дату порушення провадження у цій справі.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії" є неналежним відповідачем у цій справі.

Належним відповідачем у цій справі є АТ «Сбербанк», оскільки саме між ним та ТОВ «Коксотрейд» укладено договір поруки від 04.09.2012.

Позов у цій справі подано у жовтні 2015 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №922/5787/15 справу прийнято до провадження на новий розгляд.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинній з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.48 Господарського процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Під час нового розгляду справи позивач наполягав на тому, що ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" є належним відповідачем.

Позивач не подав суду першої інстанції клопотання про заміну первісного відповідача (ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії") на належного відповідача.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає про те, що ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" є належним відповідачем у цій справі.

Свою позицію позивач обгрунтовує тим, що відділення здійснює банківську діяльність та діє від імені АТ «Сбербанк».

Однак, такі доводи позивача є необгрунтованими, оскільки здійснення Харківським відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" банківської діяльності від імені АТ «Сбербанк» не свідчить про наявність у останнього процесуальних повноважень бути стороною у цій справі та діяти від імені юридичної особи АТ «Сбербанк» у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в позові через відсутність належного суб`єктного складу учасників процесу.

Скасовуючи попередні рішення судових інстанцій та скеровуючи справу №922/5787/15 на новий розгляд, об`єднана палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.11.2018 також вказала на необхідність дослідження обставин щодо наявності судових рішень про стягнення з ТОВ "Коксотрейд" як поручителя заборгованості за кредитним договором (при новому розгляді справи).

Судова колегія враховує наступне.

За змістом статей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі статтею 559 цього Кодексу (у редакції, чинній на час звернення до суду у жовтні 2015 року) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Проте, у випадку наявності рішення суду, яке набрало законної сили та яким задоволено вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування положень статті 559 Цивільного кодексу України у даній справі відсутні.

Судова колегія враховує, що наведена правова позиція викладена об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 23.11.2018 у справі №922/5787/15, яка розглядається.

Крім того, вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 372/633/14-ц, від 21.02.2018 у справі № 490/7570/15-ц, від 28.02.2018 у справі № 761/2817/16-ц, від 21.02.2018 у справі № 756/11318/15-ц, від 05.03.2018 у справі № 331/6384/16-ц, від 21.03.2018 у справі № 646/9491/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 317/503/16-ц, від 23.05.2018 у справі № 357/6457/15-ц, від 24.05.2018 у справі № 752/539/16-ц, від 11.07.2018 у справі № 761/39525/16-ц, а також постановах Верховного Суду України від 26.11.2014 у справі № 6-75цс14 та від 06.07.2016 у справі № 6-1199цс16.

З матеріалів справи вбачається, що АТ "Сбербанк" звертався до господарського суду м.Києва з позовом до ТОВ «Коксотрейд» та ПАТ «Термолайф» про солідарне стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 в розмірі 1136479,26 доларів США та 2543741,74 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 1000000 доларів США, процентів за користування кредитом 136479, 26 доларів США, пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту 1846756,15 грн., пені за прострочення оплати за користування кредитом - 696985,59 грн. (з урахуванням заяви АТ «Сбербанк» від 18.12.2015 про збільшення розміру позовних вимог) (а.с.207-210, 213-218 т.12).

Рішенням господарського суду м. Києва від 01.02.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі №910/27848/15 позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2017 у справі №910/27848/15 рішення господарського суду м. Києва від 01.02.2016 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 910/27848/15 скасовано у частині стягнення 1 846 756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696 985,59 грн. пені за прострочення спати процентів за користування кредитом. У цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині стягнення заборгованості за кредитним договором судові рішення у справі № 910/27848/15 залишено без змін.

В наведеній постанові у справі №910/27848/15 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про обгрунтованість вимог АТ «Сбербанк» про солідарне стягнення з боржника (ПАТ «Термолайф») та поручителя (ТОВ «Коксотрейд») заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом.

Судова колегія враховує, що під час вирішення спору про стягнення заборгованості з поручителя за кредитним договором сторони, виходячи з принципу змагальності, повинні доводити чинність поруки, чи навпаки.

Аналогічну позицію висловила об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2018 у справі №922/5787/15, яка розглядається.

В рішенні від 01.02.2016 у справі №910/27848/15, господарський суд м.Києва вказав на те, що суду не подано документального підтвердження припинення поруки відповідно до статті 559 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що питання щодо чинності поруки за договором поруки від 04.09.2012, укладеним між АТ "Сбербанк" та ТОВ "Коксотрейд" досліджувалося судом в межах справи №910/27848/15, за результатами розгляду якої суди дійшли висновку про відсутність підстав вважати поруку припиненою та задовольнили позов банку про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що під час розгляду справи №910/27848/15 судами не досліджувались та не оцінювались докази, які підтверджують припинення поруки ТОВ «Коксотрейд». На думку позивача, у справах про солідарне стягнення з основного боржника та поручителя боргу за кредитними договорами судам слід зупиняти провадження до вирішення іншої справи, предметом позову якої є питання припинення поруки.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Під час розгляду справи №910/27848/15 ТОВ «Коксотрейд» заявляло господарському суду м.Києва клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №922/5787/15 про визнання поруки припиненою.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою господарського суду м.Києва від 21.12.2015 у справі №910/27848/15 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Коксотрейд» про зупинення провадження у справі.

Вказана ухвала мотивована, зокрема, тим, що у справі №910/27848/15 господарський суд міста Києва може самостійно встановити обставини чи підстави відсутність або наявність припинення поруки за договором поруки від 04.09.2012.

Отже, господарським судом м.Києва в межах розгляду справи №910/27848/15 було вирішено заявлене ТОВ «Коксотрейд» клопотання, за результатами розгляду якого суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі №910/27848/15 до вирішення справи №922/5787/15.

Враховуючи наведене, під час розгляду справи №910/27848/15, ТОВ «Коксотрейд», виходячи із принципу змагальності сторін, повинен був доводити свою правову позицію з приводу чинності поруки.

Господарський суд м.Києва в своєму рішенні від 01.02.2016 у справі №910/27848/15 зазначив про відсутність документальних доказів припинення поруки та стягнув заборгованість за кредитним договором, в тому числі, з поручителя ТОВ «Коксотрейд».

За наведених обставин, доводи позивача про те, що у справі №910/27848/15 судом не надано оцінку доказам на підтвердження припинення поруки є безпідставними та не приймаються судом, оскільки зі змісту судового рішення у вказаній справі вбачається, що сторонами не надано документального підтвердження припинення поруки у розумінні статті 559 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду м.Києва від 01.02.2016 у справі №910/27848/15 було встановлено наявність у ТОВ «Коксотрейд» прав та обов`язків за договором поруки від 04.09.2012, задоволено позов про стягнення з боржника (ПАТ «Термолайф») та поручителя заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом (в цій частині рішення суду набрало законної сили).

Судова колегія приймає до уваги, що в разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, та яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування положень ст. 559 ЦК України відсутні.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не дослідив в повному обсязі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №922/5740/15 та не врахував встановлену у вказаній справі преюдиціальну обставину припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України.

Судова колегія не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

ПАТ «Харківський коксовий завод» звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі відділення «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк Росії», ПАТ «Термолайф», ТОВ «Коксотрейд», в якому просив суд, зокрема, визнати припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ТОВ «Харківський коксовий завод» та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії».

Отже, предметом позову у вказаній справі №922/5740/15 було, зокрема, визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012, укладеним між ТОВ «Харківський коксовий завод» та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії».

Натомість, у цій справі №922/5787/15, яка розглядається, позивач просить визнати припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ТОВ "Коксотрейд" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії".

Враховуючи, що предмети позову у вказаних справах є різними, посилання позивача в апеляційній скарзі на встановлення у справі №922/5740/15 обставин, які є преюдиціальними для справи №922/5787/15 щодо припинення договору поруки, є безпідставними.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі №922/5740/15 позов було задоволено частково, визнано:

- припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012.

В частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення №3 "АТ "Сбербанк" відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2018, вказане рішення суду було скасовано в частині задоволення позовних вимог про припинення солідарних зобов`язань позивача за договорами про відкриття кредитних ліній та в цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 та рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі № 922/5740/15 в частині позовних вимог ПрАТ "Харківський коксовий завод" до ТОВ "Коксотрейд" та до ПрАТ "Термолайф" скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 та рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018 залишено без змін.

За результатами нового розгляду справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.04.2019 у справі №922/5740/15 позовні вимоги ПрАТ "Харківський коксовий завод" до ТОВ "Коксотрейд" та до ПрАТ "Термолайф" залишено без розгляду.

Отже, за результатами розгляду справи №922/5740/15, позовні вимоги ПАТ «Харківський коксовий завод» до ТОВ "Коксотрейд" та до ПрАТ "Термолайф" залишено без розгляду, а в задоволенні позовних вимог ПАТ «Харківський коксовий завод» до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі відділення «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк Росії» - відмовлено.

Крім того, в наведеній справі №922/5740/15 Верховний Суд також висловив правову позицію про те, що за наявності судового рішення, яким задоволено вимоги кредитора до поручителя, відсутні підстави для застосування положень статті 559 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, доводи позивача за апеляційною скаргою про встановлення судовими рішеннями у справі №922/5740/15 факту припинення договору поруки від 04.09.2012, укладеного між ПАТ «Харківський коксовий завод» та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та преюдиціальність цього факту для розгляду справи №922/5787/15 не відповідають дійсності та є безпідставними.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки преюдиціальним обставинам, встановленим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.11.2017 у справі №638/8307/16-ц, щодо наявності підстав для припинення поруки.

Судова колегія не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.11.2017 у справі №638/8307/16 відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості, як поручителя за кредитними договорами, укладеними між банком, ПАТ «Харківський коксовий завод» та ПАТ «Коксотрейд».

В наведеному рішенні суд надав оцінку договору поруки, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Сбербанк».

Отже, предмет позову, суб`єктний склад сторін у справі №638/8307/16 є іншим ніж у справі №922/578715, яка розглядається.

Враховуючи наведене, правові висновки суду у справі №638/8307/16 не є преюдиціальними для цієї справи №922/5787/15.

Посилання позивача на схожість обставин у вказаних справах не свідчать про наявність підстав для застосування ч.4 ст.75 ГПК України.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права ім.В.М.Корецького НАН України від 01.04.2016, в якому зазначено про припинення договору поруки від 04.09.2012, укладеного між ТОВ «Коксотрейд» та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.109 ГПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Отже, врахування висновку експерта є правом суду.

За наведеного, доводи позивача про неврахування висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права ім.В.М.Корецького НАН України від 01.04.2016 є необгрунтованими.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги АТ «Сбербанк», колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення із його мотивувальної частини трьох абзаців.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2019 у цій справі зазначено:

Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та діють до дати припинення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності Додатків № 1, Кредитні договори -1,-2,-3,-4 діють в частині, що не змінені Додатками № 1 (пункт 9 Додатків № 1).

Пунктами 3 Додатків №1 від 04 вересня 2012 року було передбачено, що в разі, якщо кредитовий оборот Позичальника (другий, третій відповідачі) в Банку (перший відповідач) дорівнює або більше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника, Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом в розмірі, що визначений відповідно до умов кредитного договору, а якщо менше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника - Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом, що будуть розраховані за формулою: R=LIBOR6M+M+2%.

Таким чином, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року першим, другим, третім відповідачами були внесені зміни до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, які призвели до збільшення відповідальності позивача (як поручителя), що виявилося у встановленні додаткової підстави для застосування підвищеної на 2 (два) відсотки процентної ставки за кредитами, а також у встановленні додаткової підстави для дострокового погашення заборгованості за кредитами.

В наведених абзацах рішення суд першої інстанції посилається на положення Додатків №1 до кредитних договорів від 04.09.2012, надає їм оцінку та приходить до висновку про те, що договорами від 20.01.2015 про внесення змін до кредитних договорів першим, другим, третім відповідачами були внесені зміни до кредитних договорів -1,-2,-3,-4, які призвели до збільшення відповідальності позивача (як поручителя).

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові докази.

Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.91 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За положеннями ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи №922/5787/15 відсутні додатки №1 до договорів про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО, № 27-В/12/66/ЮО, № 30-В/12/66/ЮО, № 31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012.

Вказані додатки №1 до кредитних договорів не були додані позивачем до позову та не були подані учасниками справи під час неодноразового розгляду цієї справи.

Під час апеляційного провадження у цій справі позивач надав зазначені документи Східному апеляційному господарському суду разом із письмовими поясненнями від 20.09.2019, однак, судом не було їх прийнято до розгляду з тих підстав, що позивачем не доведено, у відповідності до ч.3 ст.269 ГПК України, неможливість їх подання суду першої інстанції.

В оскаржуваному рішенні господарський суд Харківської області, за відсутності в матеріалах справи відповідних документів, вказав на дослідження додатків №1 до кредитних договорів -1, 2, 3, 4, надав оцінку їх змісту та навів правові висновки стосовно збільшення відповідальності поручителя.

Колегія суддів також погоджується з доводами АТ «Сбербагк», що без дослідження додатків №1 до кредитних договорів -1,2,3,4 не можна зробити висновок про збільшення в подальшому відповідальності поручителя.

Такі додатки в матеріалах справи відсутні, тому суд першої інстанції передчасно зробив висновок про збільшення відповідальності поручителя.

Крім того, враховуючи, що позивач не заявив клопотання про залучення належного відповідача, суд першої інстанції був позбавлений (в силу ст.48 ГПК України) здійснити таку заміну самостійно.

Отже, висновок суду про те, що зміни до кредитних договорів -1,2,3,4 призвели до збільшення відповідальності поручителя, зроблений передчасно, оскільки позивач не позбавлений права звернутися із позовом до належного відповідача.

За викладених обставин, судова колегія приходить до висновку про недоведеність судом першої інстанції обставин, які суд визнав встановленими у вищевказаних абзацах рішення, що є підставою для задоволення апеляційної скарги АТ «Сбербанк, зміни рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2019 у справі №922/5787/15 шляхом виключення з його мотивувальної частини наступних абзаців:

Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та діють до дати припинення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності Додатків № 1, Кредитні договори -1,-2,-3,-4 діють в частині, що не змінені Додатками № 1 (пункт 9 Додатків № 1).

Пунктами 3 Додатків №1 від 04 вересня 2012 року було передбачено, що в разі, якщо кредитовий оборот Позичальника (другий, третій відповідачі) в Банку (перший відповідач) дорівнює або більше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника, Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом в розмірі, що визначений відповідно до умов кредитного договору, а якщо менше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника - Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом, що будуть розраховані за формулою: R=LIBOR6M+M+2%.

Таким чином, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року першим, другим, третім відповідачами були внесені зміни до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, які призвели до збільшення відповідальності позивача (як поручителя), що виявилося у встановленні додаткової підстави для застосування підвищеної на 2 (два) відсотки процентної ставки за кредитами, а також у встановленні додаткової підстави для дострокового погашення заборгованості за кредитами.

Висновки суду першої інстанції зроблено передчасно, без аналізу попередніх умов додатків №1 до кредитних договорів 1,2,3,4 та змін, внесених договорами від 20.01.2015 про внесення змін до кредитних договорів.

Позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом до належного відповідача.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2019 року у справі №922/5787/15 слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.2 ч.1. ст.275, п.2 ч.1 та ч.4 ст.277, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2019 року у справі №922/5787/15 змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення наступні абзаци:

Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та діють до дати припинення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності Додатків № 1, Кредитні договори -1,-2,-3,-4 діють в частині, що не змінені Додатками № 1 (пункт 9 Додатків № 1).

Пунктами 3 Додатків №1 від 04 вересня 2012 року було передбачено, що в разі, якщо кредитовий оборот Позичальника (другий, третій відповідачі) в Банку (перший відповідач) дорівнює або більше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника, Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом в розмірі, що визначений відповідно до умов кредитного договору, а якщо менше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника - Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом, що будуть розраховані за формулою: R=LIBOR6M+M+2%.

Таким чином, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року першим, другим, третім відповідачами були внесені зміни до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, які призвели до збільшення відповідальності позивача (як поручителя), що виявилося у встановленні додаткової підстави для застосування підвищеної на 2 (два) відсотки процентної ставки за кредитами, а також у встановленні додаткової підстави для дострокового погашення заборгованості за кредитами.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2019 року у справі №922/5787/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.10.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя А.М. Білецька

Суддя І.В. Зубченко