ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

03 жовтня 2019 року Справа № 918/443/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Рівненській області

на рішення господарського суду Рівненської області від 08.07.2019 р.

(ухвалене о 16:00 год. у м. Рівному, повний текст складено 08.07.2019 р.)

у справі № 918/443/19 (суддя Андрійчук О.В.)

за позовом Рівненського міського центру зайнятості

до Головного управління національної поліції в Рівненській області

про стягнення 48 445, 88 грн.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Рівненський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Головного управління національної поліції в Рівненській області, в якому просить стягнути 48445 грн. 88 коп. виплачених як допомога по безробіттю.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.07.2019 р. у справі № 918/443/19 позов задоволено. Ухвалено стягнути з Головного управління національної поліції в Рівненській області на користь Рівненського міського центру зайнятості 48445 грн. 88 коп. матеріальної допомоги по безробіттю та 1921 грн. судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що з 2015 року А ОСОБА_1 працював на посаді старшого інспектора сектору автомобільно-технічної інспекції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

09.10.2017 року наказом відповідача №226о/с відповідно до ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" А. ОСОБА_2 звільнено зі служби у поліції у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 4 (у зв`язку із скороченням штату).

В подальшому, ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, та йому 03.07.2011 р. було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю терміном 360 календарних днів з 10.11.2017 р. по 04.11.2018р.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував на обліку в Рівненському міському центрі зайнятості в статусі безробітного у період з 03.11.2017 р. по 19.11.2018 р. та отримав матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю в сумі 48445 грн. 88 коп.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1692/17 від 05.02.2018 р., залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 р., А. Кравченю поновлено на посаді, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління національної поліції в Рівненській області № 226 о/с від 09.10.2017 р. про звільнення зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів).

18.12.2018 року наказом відповідача № 310 о/с А ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді старшого інспектора сектору автомобільно - технічної інспекції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 10.10.2017 р., виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 10.10.2017 р. по 05.02.2018 р. в сумі 32481 грн. 05 коп.

09.04.2019 р. позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення № 07-17/784 з вимогою про відшкодування коштів в сумі 48445 грн. 88 коп. у зв`язку із поновленням ОСОБА_5 на посаді за рішенням суду.

Проаналізувавши обставини справи та положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. ст. 1, 7, 8, 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ст. ст. 21, 22, 43 Закону України "Про зайнятість населення" суд дійшов до висновку, що оскільки ОСОБА_5 , як безробітному, виплачено позивачем допомогу по безробіттю в сумі 48445 грн. 88 коп., а в подальшому останнього поновлено на роботі за рішенням суду, то у позивача виникло право на стягнення з відповідача суми виплачених страхових коштів, а в останнього - обов`язок їх повернути.

За таких обставин, судом було ухвалено рішення про задоволення повних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління національної поліції в Рівненській області звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2019 р. у справі № 918/443/19 скасувати та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду підлягає скасуванню, з огляду на те, що судом першої інстанції не було враховано обставин щодо факту подання ОСОБА_6 відповідачу недостовірних даних та документів при поновленні на посаді та не повідомлено про отримання ним допомоги по безробіттю, а вказане замовчування призвело до подвійного стягнення з Головного управління національної поліції в Рівненській області державних коштів.

Враховуючи викладене Головне управління національної поліції в Рівненській області не погоджується із вищевказаним судовим рішенням та просить його скасувати.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому, з посиланням на встановлені судом першої інстанції обставини справи та з посиланням на Закон України "Пpo загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", вказує, що кошти в сумі 48445 грн. 88 коп., виплачені ОСОБА_7 як допомога по безробіттю підлягають відшкодуванню саме Головним управлінням національної поліції в Рівненській області, у зв`язку з поновленням на посаді старшого інспектора сектору автомобільно-технічної інспекції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області гр. ОСОБА_8 , згідно наказу від 18.12.2018р. № 310 о/с, на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.02.2018р. у справі № 817/1692/17, постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018р.

За таких обставин, Рівненський міський центр зайнятості просить рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2019р. у справі № 918/443/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Рівненській області без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 09.10.2017р. наказом Головного управління національної поліції в Рівненській області №226о/с відповідно до ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" А. ОСОБА_2 звільнено зі служби у поліції у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 4 (у зв`язку із скороченням штату) (а. с. 13).

03.11.2017 р. А. Кравченя у зв`язку із звільненням звернувся до Рівненського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю (а. с. 10-11).

03.11.2017 року ОСОБА_5 надано статус безробітного (а. с. 9).

Відповідно до довідки позивача № 01-40/1395 від 29.03.2019 р. за період з 03.11.2017 р. по 19.11.2018 р. А. Кравченя отримав матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю в сумі 48445 грн. 88 коп.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1692/17 від 05.02.2018 р., яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 р., А. Кравченю поновлено на посаді, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління національної поліції в Рівненській області № 226 о/с від 09.10.2017 р. про звільнення зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів) (а. с. 17-18).

18.12.2018 р. наказом відповідача № 310 о/с А ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді старшого інспектора сектору автомобільно - технічної інспекції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 10.10.2017 р., виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 10.10.2017р. по 05.02.2018 р. в сумі 32481 грн. 05 коп. (а. с. 14).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з листом № 07-17/784 від 09.04.2019р. з вимогою про відшкодування коштів в сумі 48445 грн. 88 коп. у зв`язку із поновленням ОСОБА_5 на посаді за рішенням суду (а. с. 21-22).

Листом № 3188/116/05/29-2019 від 31.05.2019 р. відповідач повідомив позивача про те, що кошти на відшкодування суми, виплаченої ОСОБА_5 як допомоги по безробіттю, у зв`язку із поновленням останнього на посаді, відсутні. Відшкодування буде здійснено відразу після надходження цільових коштів на рахунок відповідача.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

За приписами ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Закон).

Загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону страховий випадок - це подія, через яку:

- застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

- застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Суд звертає увагу на те, що функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким є, зокрема, позивач у справі (частина 6 статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю (ч. 4 ст. 35 Закону).

Також суд звертає увагу на те, що положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що саме судове рішення про поновлення працівника на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Отже, обов`язок працедавця відшкодувати фонду соціального страхування суму виплат по безробіттю та наданих соціальних послуг виникає за наслідком прийняття судового рішення про поновлення працівника на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.07.2018 р. по справі № 921/220/17-г/16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно із ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до роботодавців, зокрема, належать: установи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Вище судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1692/17 від 05.02.2018 р., яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 р., А. Кравченю поновлено на посаді, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління національної поліції в Рівненській області № 226 о/с від 09.10.2017 р. про звільнення зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів).

Відповідач - Головне управління національної поліції в Рівненській області є роботодавцем А ОСОБА_9 та відповідно, зобов`язаний виконати вимогу, передбачену Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо відшкодування позивачу суми допомоги по безробіттю, яка була виплачена безробітному ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що Рівненським міським центром зайнятості здійснено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_5 за період з 03.11.2017 р. по 19.11.2018 р. в сумі 48445 грн. 88 коп.

Поруч з тим, відповідач не спростував ні поясненнями, ні нормами чинного законодавства, ні письмовими доказами сам порядок нарахування сум виплаченої допомоги по безробіттю.

Щодо доводів скаржника щодо подвійного притягнення до відповідальності, суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням, та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача по даній справі ґрунтуються на вимогах Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому є правомірними. Позивачем доведено належними та допустимими доказами у справі ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та письмовими доказами, не суперечать нормам чинного законодавства та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

В той же час, відсутні підстави передбачені ст.277 ГПК України для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2019 р. у справі № 918/443/19 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Рівненській області - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 08.07.2019 р. у справі № 918/443/19 - без змін.

2. Справу № 918/443/19 надіслати Господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.