ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/598/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Таран С.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту»

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019

суддя Желєзна С.П.

час та місце ухвалення 12:21:23 год., м. Одеса

повний текст рішення складено 08.07.2019

по справі № 916/598/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту»

до відповідачів6

1. ОСОБА_1 міської ради;

2. Фонду комунального майна ОСОБА_1 міської ради

про визнання незаконними дій та визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фонду комунального майна ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_1 міської ради про визнання незаконними дії Фонду комунального майна ОСОБА_1 міської ради, які спрямовані на дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, 45-47 з ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» та про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради від 19 січня 2019 року №4794-VII «Про надання згоди на дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, 45-47 з ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту».

В обґрунтування позовних вимог ТОВ ОСОБА_1 інститут водного транспорту» посилається на те, що відповідачами із порушенням приписів чинного законодавства та положень договору оренди від 29.04.1997 року було прийнято рішення про дострокове розірвання договору оренди, а також про неправомірне звернення Фонду комунального майна до ТОВ ОСОБА_1 інститут водного транспорту» із проханнями звільнити орендоване приміщення.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що прийняття відповідачем рішення від 19 січня 2019 року №4794-VII «Про надання згоди на дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, 45-47 з ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» є правом органу місцевого самоврядування, оскільки відповідач, здійснюючи управління обєктами комунальної власності, наділений повноваженнями щодо розпорядження такими обєктами. Проте, самий факт прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо орендованого позивачем майна не має наслідком порушення прав ТОВ „ОСОБА_1 інститут водного транспорту», оскільки не впливає на права або обовязки орендаря, отже, останній зобовязаний довести суду обставини, на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог.

У звязку з чим, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 міської ради про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради від 15.01.2019р. №4794-VII «Про надання згоди на дострокове розірвання договору оренди нежитлових приміщень та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, буд. 45-47, укладеного з позивачем».

Що стосується позовних вимог про незаконнні дії Фонду комунального майна ОСОБА_1 міської ради, які спрямовані на дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, 45-47 з ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» то судом першої інстанції зазначено, що ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» не доведено здійснення з боку Фонду комунального майна незаконних дій, спрямованих на дострокове розірвання договору оренди, а також обранням позивачем способу захисту, який не може визнаватись належним у звязку з чим господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» позовних вимог у названій частині.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 по справі №916/598/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати незаконними дії Фонду комунального майна ОСОБА_1 міської ради, спрямовані на дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, 45-47, з ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» та визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_1 міської ради від 19 січня 2019 року №4794-VII «Про надання згоди на дострокове розірвання договору оренди нежитлових приміщень та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, буд. 45-47, укладеного з ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту».

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення не було враховано те, що відповідачі порушили умови договору оренди щодо умов змін, доповнень та розірвання вищевказаного договору, тому на думку скаржника дії Фонду комунального майна та ОСОБА_1 міської ради є незаконними та безпідставними, що противорече вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 763 ЦК України, оскільки договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Також, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що в силу положень статті 291 ГК України та статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» одностороння відмова від договору оренди не допускається, оскільки договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) обєкта оренди; ліквідації субєкта господарювання орендаря; загибелі (знищення) обєкта оренди.

Крі того скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було враховане те, що прийняття безпосередньо ОСОБА_1 міською радою, як особою, яка не виступає стороною за договором оренди, рішення від 15.01.2019 року за №4794-VII не свідчить про порушення умов договору, якими врегульовані питання внесення змін, доповнень та розірвання договору, оскільки умови договору оренди не є обовязковими для ОСОБА_1 міської ради, а отже на думку скаржника не можуть бути порушені останньою.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

03.09.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» та залишити рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у справі №916/598/19 залишити без змін.

Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 міська рада вважає, що рішення Господарського суду Одеської області є обґрунтованим та прийнятим відповідно до норм процесуального і матеріального права.

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Філінюк І.Г.. судді: Аленін О.Ю., Лавриненко Л.В.) від 05.08.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 інститут водного транспорту на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у справі № 916/598/19 залишено без руху.

Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду докази доплати судового збору у розмірі 2881,50 грн. протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

14.08.2019 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» надійшла заява про усунення недоліків, до якої надано докази сплати судового збору у розмірі 2881,50 грн., відповідно до квитанції № 22151848 від 13.08.2019, отже скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги.

У звязку з перебуванням у відпустці суддів Аленіна ОЛ.Ю. та ОСОБА_2 розпорядженням керівника апарату суду №588 від 15.08.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Філінюк І.Г., судді: Таран С.В., Мишкіна М.А.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у справі № 916/598/19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 призначено справу № 916/598/19 до розгляду на 02.10.2019 о 14:00 год.

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.1997 між Управлінням житлово-комунального господарства (Орендодавець), правонаступником якого є Фонд комунального майна та Інститутом водного транспорту Української академії національного прогресу (Орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень.

За умовами вищезазначеного договору, відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне володіння та користування нежитлову будівлю та надвірні споруди по вул. Героїв Сталінграду, буд. 45-47, які знаходяться на балансі Орендодавця, загальною площею 1163, кв. м. відповідно до генерального плану. Загальна вартість орендованого приміщення складає відповідно до акту експертної оцінки 78 500,00 грн. Будівля та надвірні споруди передаються з метою їх використання під учбовий заклад.

Згідно з п. п. 2.1-2.3 договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 року Орендар вступає у володіння та користування обєктом оренди після підписання сторонами договору та акту приймання-передачі майна, вказаного у розділі 1 договору. Передача майна в оренду не має наслідком передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого приміщення залишається Орендодавець, а Орендар володіє та користується ним протягом строку дії договору оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, яка визначена у акті оцінки цього майна.

Пунктами 3.1, 3.2 договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 року, та складає 3925,00 грн. на рік. Розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін договору у випадку зміни методики розрахунку, централізованих цін та тарифів, а також в інших випадках передбачених законодавством України.

Положеннями п. п. 8.1. - 8.3. договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 року передбачено, що Орендодавець має право контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання орендованого майна; виступати з ініціативою внесення змін до договору оренди або його розірвання у випадку неналежного використання майна або невиконання умов договору; Орендодавець не відповідає за зобовязаннями Орендаря.

Згідно із положеннями п. п. 10.1, 10.2 договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 року визначено, що даний договір укладено на строк з 01.05.1997 по 30.04.2022 роки (строком на 25 років). Умови договору зберігають свою дію протягом всього строку дії договору у випадках, якщо після його укладення законодавством України встановлені правила, які погіршують становище Орендаря.

Відповідно до п. п. 10.3, 10.4 договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 року визначено, що договір може бути змінений або розірваний за взаємною згодою сторін. Запропоновані однією із сторін зміни та доповнення розглядаються сторонами протягом одного місяця. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін до нього не допускається.

Положеннями п. 10.6 договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 визначено, що у випадку відсутності письмової заяви однієї із сторін щодо припинення або внесення змін до договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах.

Згідно з п. п. 10.8, 10.9 договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 визначено, що дія договору оренди припиняється у випадку: закінчення строку, на який його було укладено у випадку відсутності письмового повідомлення; знищення обєкта оренди; достроково за згодою сторін або на підставі рішення арбітражного суду; у випадку банкрутства Орендаря. Взаємовідносини сторін не врегульовані даним договором регулюються чинним законодавством.

Матеріали справи свідчать про те, що 27.10.2001 між Фондом комунального майна, який є правонаступником Управління житлово-комунального господарства, та Інститутом водного транспорту Української академії національного прогресу було укладено угоду про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997 щодо розміру орендної плати, порядку її сплати та обовязків Орендаря щодо збереження обєкту оренди (а.с.19).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 18.02.2004 між Фондом комунального майна, який є правонаступником Управління житлово-комунального господарства, та Інститутом водного транспорту Української академії національного прогресу було укладено угоду про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997, відповідно до якої сторонами було визначено обовязок Орендаря здійснювати відшкодування Балансоутримувачу (Загальноосвітній школі 1-3 ступеня) податок на землю у строки, визначені угодою від 27.10.2001 року.

В подальшому, 11.12.2018 Фонд комунального майна звернувся до ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» із листом №01/04-574, відповідно до якого посилаючись на передання на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради на баланс Фонду орендованих позивачем на підставі договору оренди від 29.04.1997 приміщень, а також на внесення до типового договору оренди нерухомого майна або іншого індивідуально визначеного майна, запропонував позивачеві ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» у строк до 20.12.2018 розглянути, підписати на надіслати на адресу Фонду один примірник додаткової угоди до договору від 29.04.1997. При цьому, Фондом комунального майна було повідомлено позивача, що у випадку відмови останнього від підписання додаткової угоди, питання про дострокове припинення договору оренди буде предметом розгляду ОСОБА_1 міської ради (а.с.21).

15.01.2019 ОСОБА_1 міською радою було прийнято рішення №4794-VII «Про надання згоди на дострокове розірвання договору оренди нежитлових приміщень та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, буд. 45-47, укладеного з позивачем», з огляду на невиконання ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» умов договору (а.с.23).

Також, матеріали справи свідчать про те, що 18.01.2019 Фонд комунального майна звернувся до ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» із листом №01/04-25, відповідно до якого Фонд комунального майна, посилаючись на рішення ОСОБА_1 міської ради від 19.01.2019 року №4794-VII, запропонував ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» у строк до 01.02.2019 звільнити орендовані приміщення та передати Фонду комунального майна на підставі акту приймання-передачі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову, відповідно до наступного.

Положеннями частини другої статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписами частини першої статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно із приписами статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Положеннями ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року за N 2269-XII (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що цей закон регулює: організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Приписами частини 1, 2 статті 773 ЦК України встановлено наступне: наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору; якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно із положеннями статті 291 Господарського кодексу України визначено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний зав частині згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно із приписами статі 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, передбачений частиною другою статті 16 ЦК України. Положеннями пунктом 10 частини другої, третьої статі 16 Цивільного кодексу України врегульовано, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із приписами статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_3 Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 по справі №923/466/17, предметом позовних вимог у межах якої, була вимоги про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, дійшла висновку, що факт правомірності володіння та користування майном є достатньою підставою для відповідної особи для звернення за захистом цього права. Крім того, позивачем за цим позовом може бути і неволодіючий власник, а особа, законний інтерес або право якої порушено. Крім того, судом було зазначено, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу (позивача) не можна покладати обов'язок об'єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення.

З огляду на викладене вище Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що передумовою для визнання рішення ОСОБА_1 міської ради від 15.01.2019 №4794-VII «Про надання згоди на дострокове розірвання договору оренди нежитлових приміщень та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, буд. 45-47, укладеного з позивачем» незаконним та його скасування є доведення позивачем факту порушення його прав, у звязку з прийманням оспорюваного рішення.

Як зазначено вище, ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» в обґрунтування заявлених вимог було наголошено про прийняття ОСОБА_1 міською радою вказаного рішення із порушенням умов договору оренди, якими врегульовані питання внесення змін, доповнень та розірвання договору.

Частиною першої статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року 280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення Фонду комунального майна, як Орендодавця за договором оренди нежитлових приміщень від 29.04.1997, до ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» із пропозицією про розірвання договору.

При цьому, колегія суддів апеляційної зазначає, що прийняття безпосередньо ОСОБА_1 міською радою, як особою, яка не виступає стороною за договором оренди, рішення від 15.01.2019 за №4794-VII не свідчить про порушення умов договору, якими врегульовані питання внесення змін, доповнень та розірвання договору, оскільки умови договору оренди не є обовязковими для ОСОБА_1 міської ради, а, отже, не можуть бути порушені останньою.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність доводів ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» щодо порушення ОСОБА_1 міською радою, в результаті прийняття рішення від 15.01.2019 за №4794-VII, умов договору оренди від 29.04.1997, якими врегульовані питання внесення змін, доповнень та розірвання договору, оскільки ОСОБА_1 міська рада не є учасником договірних правовідносин.

Отже, твердження скаржника про те, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення не було враховано порушення приписів ч.ч. 1, 2 ст. 763 ЦК України відповідачами умов договору оренди щодо змін, доповнень та розірвання вищевказаного договору, колегією суддів апеляційної інстанції не приймаються, оскільки констатація факту як правомірності, так і неправомірності прохань Фонду комунального майна до ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» щодо звільнення позивачем орендованого приміщення в даних обставинах справи не може визнаватись судом у якості ефективного способу захисту порушеного права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що не доведення ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» здійснення з боку Фонду комунального майна незаконних дій, спрямованих на дострокове розірвання договору оренди, а також обрання позивачем способу захисту, який не може визнаватись ефективним, господарський суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» позовних вимог у названій частині.

Також, колегією суддів апеляційної інстанції не приймаються твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не було враховане те, що прийняття безпосередньо ОСОБА_1 міською радою, як особою, яка не виступає стороною за договором оренди, рішення від 15.01.2019 за №4794-VII не свідчить про порушення умов договору, якими врегульовані питання внесення змін, доповнень та розірвання договору, оскільки умови договору оренди не є обовязковими для ОСОБА_1 міської ради, а отже на думку скаржника не можуть бути порушені останньою, з огляду на наступне.

Прийняття відповідачем ОСОБА_1 міською радою вказаного рішення є правом органу місцевого самоврядування, оскільки відповідач, здійснюючи управління обєктами комунальної власності, наділений повноваженнями щодо розпорядження такими обєктами. Проте, самий факт прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо орендованого позивачем майна не має наслідком порушення прав ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту», оскільки не впливає на права або обовязки орендаря, а, отже, останній зобовязаний довести суду обставини, на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» до ОСОБА_1 міської ради про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради від 15.01.2019 №4794-VII «Про надання згоди на дострокове розірвання договору оренди нежитлових приміщень та надвірних споруд по вул. Героїв Сталінграду, буд. 45-47, укладеного з позивачем».

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у справі №916/598/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 по справі №916/598/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 інститут водного транспорту».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.10.2019.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Таран С.В.

Суддя Мишкіна М.А.