ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1717/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кузнецов І.С. за довіреністю;

Від відповідача: Михайлов М.Г. /керівник/;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Мік до товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма Міял про стягнення 243 265,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Мік (далі по тексту ТОВ „Мік) звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма Міял (далі по тексту ТОВ „Фірма Міял) про стягнення попередньої оплати у розмірі 111 080,00 грн. та штрафу за непоставлений товар у розмірі 132 185,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №011101 від 11.01.2017р. в частині поставки товару.

ТОВ „Фірма Міял не скористалось наданим законом правом та участь свого представника у судовому процесі, крім судового засідання, яке відбулось 19.09.2019р.; відзиву на позовну заяву до господарського суду від відповідача не надходило. При цьому, суд зазначає, що директором ТОВ „Фірма Міял, який прибув у судове засідання 19.09.2019р. після дослідження судом доказів та надання представнику позивача заключного слова, було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. В обґрунтування заявленого клопотання відповідачем було наголошено, що він не був повідомлений про розгляд судом даної справи.

За результатами надання оцінки заявленому відповідачем клопотанню, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу приписів ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, два конверти із поштовими відправленням, які були надіслані на адресу місцезнаходження ТОВ „Фірма Міял згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 , були повернуті суду у зв`язку із неможливістю вручення адресату.

Разом з тим до господарського суду було повернуто два рекомендованих повідомлення, з яких вбачається, що ухвала суду від 20.06.2019р. про відкриття провадження у справі та ухвала від 04.09.2019р., якою судом було повідомлено відповідача про оголошення перерви у засіданні до 19.09.2019р. о 11:30 год., були вручені директору ТОВ „Фірма Міял.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ТОВ „Фірма Міял про розгляд судом даного спору, а, отже, відповідач мав достатньо часу як для ознайомлення із матеріалами справи, так і для надання відзиву на позовну заяву. Наведене, дозволяє суду дійти висновку про необґрунтованість доводів, наведених відповідачем в обґрунтування заявленого клопотання.

Підсумовуючи вище наведене, враховуючи закінчення строку розгляду справи по суті та необхідність дотримання такого із завдань господарського судочинства як своєчасне вирішення спору, судом було відмолено ТОВ „Фірма Міял у задоволенні заявленого клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

11.01.2017р. між ТОВ „Мік (Покупець) та ТОВ „Фірма Міял (Продавець) було укладено договір поставки №011101 від 11.01.2017р., відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах та в порядку, визначеному даним договором, відповідний товар (мастика масляно-бітумна). Товар поставляється партіями, асортимент, кількість, ціна та строки поставки товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору поставки №011101 від 11.01.2017р. платежі за даним договором здійснюються в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця. Покупець оплачує вартість товару на умовах передоплати.

Згідно з п. 3.1 договору поставки №011101 від 11.01.2017р. Продавець зобов`язаний поставити, а Покупець прийняти товар, протягом 20 днів з моменту отримання Продавцем 100% попередньої оплати на свій поточний рахунок.

Положеннями п. 7.1 договору поставки №011101 від 11.01.2017р. передбачено, що у випадку порушення строків поставки товару Продавець виплачує Покупцю штраф у розмірі 1% від вартості своєчасно не поставленого товару за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9.1 договору поставки №011101 від 11.01.2017р. даний договір вступає в законну силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2020р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Мік на виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №011101 від 11.01.2017р. було перераховано на рахунок відповідача в якості попередньої оплати за товар грошові кошти у загальному розмірі 1 758 057,00 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №22084 від 12.01.2017р. на суму 195 120,00 грн.; №742 від 06.04.2017р. на суму 242 970,00 грн.; №23478 від 13.04.2017р. на суму 105 730,00 грн.; №23711 від 27.04.2017р. на суму 14 328,00 грн.; №23764 від 03.05.2017р. на суму 128 952,00 грн.; №23866 від 12.05.2017р. на суму 101 830,00 грн.; №24421 від 15.06.2017р. на суму 135 000,00 грн.; №24572 від 21.06.2017р. на суму 179 951,70 грн.; №25257 від 07.08.2017р. на суму 265 207,00 грн.; №26869 від 17.11.2017р. на суму 125 440,00 грн.; №27484 від 27.12.2017р. на суму 12 388,30 грн.; №28130 від 14.02.2018р. на суму 50 940.00 грн.; №28170 від 19.02.2018р. на суму 41 600.00 грн.; №2655 від 13.03.2018р. на суму 16 000.00 грн.; №2654 від 13.03.2018р. на суму 142 600.00 грн.

В свою чергу, ТОВ „Фірма Міял на виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №011101 від 11.01.2017р. протягом 2017-2018рр. було поставлено позивачеві товар на загальну суму 1 876 881,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи наступними видатковими накладними: накладна №1 від 01.02.2017р. на суму 19 5120.00 грн.; накладна №30 від 19.04.2017р. на суму 1 910.00грн.; накладна №33 від 20.04.2017р. на суму 169 000.00грн.; накладна №38 від 03.05.2017р. на суму 178 100.00грн.; накладна №42 від 09.05.2017р. на суму 19 135.20 грн.; накладна №49 від 12.06.2017р. на суму 5 200.00грн.; накладна №50 від 12.06.2017р. на суму 9 663.50грн.; накладна №51 від 12.06.2017р. на суму 79 500.00 грн.; накладна №53 від 21.06.2017р. на суму 130 380.00грн.; накладна №54 від 04.07.2017р. на суму 66 120.00 грн.; накладна №55 від 13.07.2017р. на суму 7 950.00 грн.; накладна №57 від 18.07.2017р. на суму 80 320.00 грн.; накладна №62 від 19.07.2017р. на суму 34 980.00 грн.; накладна №58 від 19.07.2017р. на суму 14 690.00 грн.; накладна №64/1 від 04.08.2017р. на суму 184 459.80 грн.; накладна №64 від 04.08.2017р. на суму 89 898.20 грн.; накладна №74 від 22.08.2017р. на суму 52 665.00 грн.; накладна №78 від 01.09.2017р. на суму 7 950.00 грн.; накладна №89 від 05.09.2017р. на суму 97 312.00 грн.; накладна №93 від 12.09.2017р. на суму 10 775.50 грн.; накладна №114 від 06.10.2017р. на суму 93 492.00 грн.; накладна №115 від 20.10.2017р. на суму 6 275.00 грн.; накладна №135 від 13.11.2017р. на суму 78 000.00 грн.; накладна №139 від 16.11.2017р. на суму 6 275.00 грн.; накладна №145 від 04.12.2017р. на суму 117 650.00грн.; накладна №5 від 28.02.2018р. на суму 50 940.00 грн.; накладна №6 від 28.02.2018р. на суму 41 600.00 грн.; накладна №7 від 03.03.2018р. на суму 16 000.00 грн.; накладна №40 від 21.06.2018р. на суму 5850,00 грн.; накладна №75 від 05.11.2018р. на суму 14 820,00 грн.; накладна №10 від 20.03.2019р. на суму 10850,00 грн.

При цьому, ТОВ „Мік було надано суду видаткові накладні на повернення товару на загальну суму 229 904,20 грн., а саме: накладну №ВП-0000017 від 21.09.2017р. на суму 19 135,20 грн., накладну №ВП-372264 від 16.08.2017р. на суму 32 669,00 грн., накладну №ВП373365 від 16.08.2017р. на суму 178 100,00 грн.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Фірма Міял, позивачем було наголошено, що відповідачем у порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №011101 від 11.01.2017р. не було здійснено поставки товару на суму 111 080,00 грн., яка є різницею між сумою передоплати, вартістю поставленого товару та вартістю товару, який був повернутий позивачем відповідачеві, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що правовідносини між сторонами по справі виникли на підставі договору поставки №011101 від 11.01.2017р., оригінал якого, як було вказано позивачем у позовній заяві, у останнього відсутній.

Варто зауважити, що ухвалою від 20.06.2019р. по даній справі судом у порядку ст. 91 ГПК України було витребувано у відповідача оригінал договору поставки №011101 від 11.01.2017р. для його огляду у судовому засіданні та копію договору поставки №011101 від 11.01.2017р. для приєднання до матеріалів справи. Проте, витребувані судом документи ТОВ „Фірма Міял надані не були.

В силу приписів ч. 9 ст. 81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи, що учасниками судового процесу не заперечується факт укладення договору поставки №011101 від 11.01.2017р. на умовах, викладених у наданій позивачем копії, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання обставини укладення між сторонами по справі договору поставки №011101 від 11.01.2017р. на умовах, викладених у наданій позивачем копії, встановленою.

Відповідно до ч. 1- 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що 13.03.2018р. позивачем було перераховано на рахунок відповідачу останній платіж, що підтверджується платіжним дорученням №2654 від 13.03.2018р. на суму 142 600.00 грн. Таким чином, ТОВ „Фірма Міял було зобов`язано здійснити поставку товару у строк до 02.04.2018р. відповідно до п. 3.1 договору поставки №011101 від 11.01.2017р.

Проте, в порушення прийнятих на себе за договором поставки №011101 від 11.01.2017р. зобов`язань ТОВ „Фірма Міял не було у повному обсязі здійснено поставки товару, оскільки протягом періоду з 21.06.2018р. по 20.03.2019р. відповідачем було поставлено товар на загальну суму 31 520,00 грн., що на 111 080,00 грн. менше розміру перерахованої позивачем попередньої оплати товару.

Господарський суд зауважує, що відповідачем на виконання зобов`язань за договором №011101 від 11.01.2017р. було поставлено позивачеві товар, загальна вартість якого складає 1 876 881,20 грн., частина з якого, а саме: товар на суму 229 904,20 грн., був повернутий позивачем. При цьому, як зазначалось вище по тексту рішення, позивачем в рахунок оплати вартості отриманого товару було перераховано на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 1 758 057,00 грн.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача попередньої оплати у розмірі 111 080,00 грн. відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених ТОВ „Мік позовних вимог у названій частині.

З посиланням на умови п. 7.1 договору поставки №011101 від 11.01.2017р. та приписи чинного законодавства ТОВ „Мік було нараховано ТОВ „Фірма Міял штраф у розмірі 132 185,20 грн. за порушення строків поставки товару за договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 цього Кодексу).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами п. 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 132 185,20 грн., нарахованого позивачем на суму попередньої оплати у розмірі 111 080,00 грн. протягом обраного позивачем періоду з 06.06.2018р. по 03.10.2018р., право на нарахування якого передбачено умовами договору поставки №011101 від 11.01.2017р., господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача на користь позивача штрафу судом було враховано, що між сторонами у справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Так, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог чинного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відтак, керуючись свободою договору та майновою самостійністю вибору контрагента, відповідач, підписавши укладений з позивачем договір, погодився з його умовами, в тому числі щодо розміру відповідальності у випадку неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо поставки товару на умовах, визначених договором поставки №011101 від 11.01.2017р. Проте, вирішуючи питання про розмір штрафу, який підлягає стягненню із ТОВ „Фірма Міял на користь ТОВ „Мік в межах даної справи, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем протягом періоду з 01.02.2017р. по 20.03.2019р. на виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №011101 від 11.01.2017р. було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 1 876 881,20 грн., частина з якого, а саме: товар на суму 229 904,20 грн., був повернутий позивачем. Господарський суд зауважує, що наявні в матеріалах справи докази дозволяють суду дійти висновку, що в цілому зобов`язання за договором №011101 від 11.01.2017р. виконувалось ТОВ „Фірма Міял належним чином. Доказів, спростовуючих викладене позивачем суду надано не було.

За таких обставин господарський суд, враховуючи ступінь виконання зобов`язання боржником, доходить висновку, що стягнення із відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 132 185,20 грн., який значно перевищує розмір передоплати, вимога про стягнення якої була заявлена у межах даної справи, не відповідає таким засадам цивільного законодавства як розумність та справедливість, оскільки застосування до боржника будь-якого виду цивільно-правової відповідальності не може мати наслідком надмірне збагачення кредитора.

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України та принципом збалансованості інтересів сторін, господарський суд вважає за правомірне зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій, а саме: розмір штрафу до суми 50 000,00 грн., який підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „Мік до товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма Міял шляхом присудження до стягнення на користь позивача попередньої оплати у розмірі 111 080,00 грн. та штрафу у розмірі 50 000,00 грн. відповідно до ст. ст. 6, 15, 16, 509, 525, 526, 536, 538, 610-612, 617, 625, 662, 664, 693, 712 ЦК України, ст. ст. 175, 193, 230, 231, 233 ГК України. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача у повному обсязі незважаючи на зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій за ініціативою суду відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма Міял /65112, м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 59Д, кв. 58, ідентифікаційний код 38478992/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Мік /69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69А, ідентифікаційний код 30105738/ суму попередньої оплати у розмірі 111 080,00 грн. /сто одинадцять тисяч вісімдесят грн. 00 коп./, штраф у розмірі 50 000,00 грн. /п`ятдесят тисяч грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 3 648,98 грн. /три тисячі шістсот сорок вісім грн. 98 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.09.2019р. 1

1Примітка: в судовому засіданні 19.09.2019р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено учасників судового процесу, що повний текст рішення буде складено 25.09.2019р., однак у зв`язку з перебуванням судді Желєзної С.П. на лікарняному з 25.09.2019р. по 27.09.2019р. включно, повний текст даного судового рішення було оформлено відповідно до вимог ст. 233 ГПК України 30.09.2019р.

Суддя С.П. Желєзна