РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2019Справа № 910/3218/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ"

до приватного підприємства "Гарант Енерго М"

про стягнення 2 043 567,81 грн.

При секретарю судового засідання: Радченко А.А.

Представники сторін:

від позивача: Кондратенко Т.М. - представник за ордером серії КВ № 767689 від 14.02.2019 р.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до приватного підприємства "Гарант Енерго М" про стягнення 2 043 567,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення за договором №363-в/2018 від 02.11.2018 року (за період з листопада 2018 року - лютий 2019 року).

Ухвалою господарського суду від 20.03.2019 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

08.04.2019 до канцелярії суду позивач подав заяву про усунення недоліків (на виконання ухвали господарського суду міста Києва від 20.03.2019р.) з доданими документами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 14.05.2019 р.

02.05.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11.05.2019 року до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив.

В судовому засіданні 14.05.2019 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 04.06.2019 року.

23.05.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано клопотання про витребування доказів та заперечення на відповідь від 10.05.2019 року на відзив від 24.04.2019 року на позовну заяву.

В судовому засіданні 04.06.2019 року позивач надав суду для огляду оригінали документів.

Судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.07.2019 року та про продовження строку підготовчого провадження по справі на 30 днів.

12.06.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано клопотання про призначення комплексної судової криміналістичної: почеркознавчої та технічної експертизи документів.

В судовому засіданні 16.07.2019 року позивачем подано письмові пояснення щодо призначення експертизи та клопотання про долучення уточненого розрахунку пені.

Представник відповідача підтримав клопотання про призначення судової експертизи, просив суд його задовольнити.

Представник позивача заперечував.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

В судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.08.2019 року.

У судове засідання 06.08.2019 р. представник відповідача не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2019 року відкладено розгляд справи на 17.09.2019 року.

В судовому засіданні 17.09.2019 року представник позивача заявив усне клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Представник позивача підтримав позов, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

02.11.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" (виконавець) та приватним підприємством "Гарант Енерго М" (споживач) укладено договір №363-в/2018 на подачу води з міського водопроводу, технічної води та приймання стічних вод до міської каналізації.

Відповідно до п.1 договору, виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з водопостачання та водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Пунктом 27 договору передбачено, що цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за два місяці до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Згідно з п.2 договору, характеристика об`єкта надання послуг: вул. Гірнична, 23.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.5 договору).

Відповідно до п.6 договору, споживач до 10 числа, що передує розрахунковому періоду, здійснює платіж на наступний розрахунковий період у сумі вартості 100% прогнозованого (очікуваного) обсягу споживання води.

У разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, виконавець в останній день місяця, який фактично оплачений, припиняє постачання води, технічної води та приймання стоків і нараховує споживачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

Плата за послуги вноситься на розрахунковий рахунок виконавця на основі рахунків, які надаються споживачеві. Оплата рахунків проводиться протягом 5-ти банківських днів з дня одержання платіжного документа (п.7 договору).

Як зазначено позивачем на виконання умов договору, він надавав послуги з водопостачання та водовідведення (впродовж листопада 2018 року - лютого 2019 року).

Натомість відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, оскільки не сплачує кошти за надані послуги з водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим станом на 28.02.2019 року заборгованість відповідача становить 1 645 185,01 грн.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Так, в матеріалах справи наявні підписані та скріплені печатками сторін акти надання послуг на загальну суму 1 284 169,59 грн., а саме:

- №8760 від 31.10.2018 року на суму 915,20 грн. (водовідведення, вода),

- №8762 від 31.10.2018 року на суму 2 152,80 грн. (водовідведення),

- №8761 від 31.10.2018 року на суму 1 260,00 грн. (вода промислова),

- №9397 від 30.11.2018 року на суму 226 800,00 грн. (вода промислова),

- №10094 від 30.11.2018 року на суму 322 920,00 грн. (промислові стоки),

- №9399 від 30.11.2018 року на суму 817,78 грн. (водовідведення),

- №9402 від 30.11.2018 року на суму 1 047,17 грн. (вода),

- №9400 від 30.11.2018 року на суму 749,47 грн. (водовідведення),

- №9403 від 30.11.2018 року на суму 732,60 грн. (вода),

- №10842 від 31.12.2018 року на суму 121 651,20 грн. (вода),

- №10136 від 31.12.2018 року на суму 119 989,80 грн. (вода промислова),

- №10137 від 31.12.2018 року на суму 72 075,74 грн. (промислові стоки),

- №10138 від 31.12.2018 року на суму 1 287,00 грн. (вода),

- №10139 від 31.12.2018 року на суму 1 316,64 грн. (водовідведення),

- №48 від 31.01.2019 року на суму 3 324,65 грн. (водовідведення, вода),

- №51 від 31.01.2019 року на суму 72 075,74 грн. (промислові стоки),

- №49 від 31.01.2019 року на суму 188 811,00 грн. (промислові стоки),

- №50 від 31.01.2019 року на суму 146 242,80 грн. (вода).

Також,в матеріалах справи наявні акти підписані акти надання послуг підписані тільки позивачем на загальну суму 1 645 185,01 грн., а саме:

- №689 за лютий 2019 року на суму 2 944,12 грн. (водовідведення, вода),

- №690 за лютий 2019 року на суму 65 100,67 грн. (промислові стоки),

- №688 за лютий 2019 року на суму 194 745,60 грн. (вода промислова),

- №708 за лютий 2019 року на суму 98 225,03 грн. (вода).

Вищезазначені акти передані відповідачу на підпис, що підтверджується наявним в матеріалах справи листі №504 від 01.03.2019 року та отримані відповідачем 01.03.2019 року (відмітка вх. №080/2-2019 від 01.03.2019).

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що у вищезазначених актах надання послуг в якості підстави їх складання вказаний договір № 363-в/2018 від 01.10.2018 року, а не договір № 363-в/2018 від 02.11.2018 року або взагалі не вказаний жодний договір.

В свою чергу, позивачем зазначено, що неточності в зазначенні дати укладення договору виникли через технічну помилку, оскільки система підтягла не вірну дату договору. Та те, що сторони не укладали інших договорів щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Також, в матеріалах справи наявні виставлені позивачем відповідачу рахунки за воду і водовідведення, а саме:

- №000044870 за листопад 2018 року від 02.11.2018 року до сплати 4 328,00 грн.,

- №000044871 за листопад 2018 року від 15.11.2018 року до сплати 554 048,00 грн.,

- № ХВ000044879 за листопад 2018 року від 17.11.2018 року до сплати 555 912,95 грн.,

- № ХВ000044878 за листопад 2018 року від 30.11.2018 року до сплати 557 395,02 грн.,

- № 000045034 за грудень 2018 року від 30.12.2018 року до сплати 878 043,41 грн.,

- № 000045812 за січень 2019 року від 29.01.2019 року до сплати 1 284 169,50 грн.,

- № 000046577 за лютий 2019 року від 28.02.2019 року до сплати 1 645 185,01 грн.

З наявних в матеріалах справи листа №4421 від 20.11.2018 року вбачається, що рахунок № ТВ000044871 від 15.11.2018 року за воду і водовідведення спожиті з 1-14 листопада 2018 року направлено відповідачу 20.11.2018 року, що підтверджується фіскальним чеком від 20.11.2018 року та рекомендованим повідомлення №896, з якого вбачається що вони отримані відповідачем 26.11.2011 року.

05.12.2018 року відповідно до листа №4585 від 04.12.2018 року позивачем направлено відповідачу рахунки №000044870 від 17.11.2018 та № ХВ000044878 від 30.11.2018 року за воду і водовідведення спожиті за листопад 2018 року, що підтверджується фіскальним чеком від 05.12.2018 133).

Відповідно до відстеження з сайту Укрпошти за №133 вищезазначені документи отримані відповідачем 13.12.2018 року.

16.01.2019 року відповідно до листа №303 від 15.01.2019 року позивачем направлено відповідачу рахунки №000044870 від 30.19.2018 за воду і водовідведення спожиті у жовтні 2018 року, №000044871 від 15.11.2018 року, № ХВ000044879 від 17.11.2018 року, № ХВ000044878 від 30.11.2018 року за воду і водовідведення спожиті у листопаді 2018 року та № 000045034 від 30.12.2018 року за воду і водовідведення спожиті у грудні 2018 року, що підтверджується фіскальним чеком від 16.01.2019 023).

Відповідно до відстеження з сайту Укрпошти за №023 вищезазначені документи отримані відповідачем 24.01.2019 року.

07.02.2019 року відповідно до листа №446 від 07.02.2019 року позивачем направлено відповідачу рахунок № ХВ000045812 від 29.01.2019 року за воду і водовідведення спожиті у січні 2019 року, що підтверджується фіскальним чеком від 07.02.2019 522).

Відповідно до відстеження з сайту Укрпошти за №522 вищезазначені документи отримані відповідачем 12.02.2019 року.

Також, з листа №504 від 01.03.2019 року вбачається, що рахунок № 000046577 від 28.02.2019 року за воду і водовідведення спожиті у лютому 2019 року та акти надання послуг №688, №689 та №690 від 28.02.2019 року отримані відповідачем наручно 01.03.2019 року про що свідчить відмітка на листі за вх.. №080/2-2019 від 01.03.2019 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Докази оплати матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором №№363-в/2018 від 02.11.2018 року в розмірі 1 645 185,01 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату товару не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 398 382,80 грн.

В підготовчому засіданні позивачем подано клопотання про уточнення розрахунку пені та просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 298 302,73 грн., яке прийнято судом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6 договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, виконавець в останній день місяця, який фактично оплачений, припиняє постачання води, технічної води та приймання стоків і нараховує споживачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені:

ума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
549720.0004.12.2018 - 13.12.20181018.0000 %0.099 %5421.90
549720.0014.12.2018 - 20.12.2018718.0000 %0.099 %3795.33
551584.9521.12.2018 - 21.12.2018118.0000 %0.099 %544.03
553067.0222.12.2018 - 31.01.20194118.0000 %0.099 %22365.12
553067.0201.02.2019 - 03.02.2019318.0000 %0.099 %1636.47
869387.4004.02.2019 - 19.02.20191618.0000 %0.099 %13719.65
1279841.5920.02.2019 - 28.02.2019918.0000 %0.099 %11360.79
За перерахунком суду загальний розмір пені становить 58 843,29 грн. та підлягає задоволеню.

В частині стягнення пені в розмірі 239 459,44 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відзиві на позовну заяву відповідачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10 000 грн.,

- витрати, пов`язані з надсилання поштової кореспонденції суду та учасникам справи у розмірі 1 000,00 грн.

Та, до матеріалів справи додано ордер про надання правової допомоги серія ЗП №105752 від 13.03.2019 року, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю ЗП 002019 від 12.2019 року, договір про надання правової (правничої) допомоги №2/2019 від 13.03.2019 року.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, жодних підтверджуючих витрат відповідачем не надано та не зроблено заяву до закінчення судових дебатів про надання їх після ухвалення рішення.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч ч 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "Гарант Енерго М" (04107, місто Київ, вулиця Баггатовутівська, будинок 17-21, ідентифікаційний код 34795648) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" (81652, Львівська обл., місто Новий Розділ, вулиця Грушевського, будинок 37, ідентифікаційний код 33525073) заборгованість в розмірі 1 645 185 (один мільйон шістсот сорок п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 01 коп., пеню в розмірі 58 843 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сорок три) грн. 29 коп. та 25 546 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок шість) грн. 18 коп. судового збору

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 26.09.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий