РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2019Справа № 910/2408/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

про стягнення 49 500,00 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Саницька Б.В.

Представники сторін: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС" (далі - відповідач) про стягнення 49 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5733362.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 порушено провадження в справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 розгляд справи відкладено на 28.03.2016 та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів та відкладено її розгляд на 20.04.2016.

У судове засідання, призначене на 20.04.2016 представники позивача та відповідача з`явилися, надали суду пояснення по суті спору.

Представники третіх осіб у судове засідання 20.04.2016 не з`явилися.

14.04.2016 через відділ діловодства суду від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, 24.03.2016 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження в справі у зв`язку з тим, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває справа № 686/24410/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС" та ОСОБА_1 за участю третьої особи - ПрАТ "СГ "ТАС" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 зупинено провадження у справі № 910/2408/16 до вирішення справи № 686/24410/15-ц та набрання рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.03.2016 законної сили.

12.08.2019 Господарським судом міста Києва було здійснено запит щодо надання інформації про результати розгляду справи №686/24410/15-ц.

04.09.2019 надійшла відповідь на запит №42542 від 02.09.2019 відповідно до якої рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/24410/15-ц від 24.06.2016 частково змінено рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16.05.2016 та вказані рішення набрали законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2019 поновлено провадження у справі №910/2408/16, розгляд справи прийнято здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, судове засідання призначено на 25.09.2019

19.09.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній при ухвалені рішення просив врахувати те, що відповідачем на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.03.2016, яким з ТДВ СТДВ «Глобус» стягнуто на користь ОСОБА_2 49 500, 00 грн, вказане рішення рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16.05.2016, в частині стягнення ТДВ СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_2 49 500, 00 грн залишено без змін та 19.05.2016 відповідач виплатив ОСОБА_2 вказану суму на підтвердження чого надав платіжне доручення №1495 від 19.06.2016. Таким чином відповідач зазначає, що ним в повному обсязі виконано своє зобов`язання згідно полісу АІ/5733362.

23.09.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У судове засідання 25.09.2019 сторони та їх представники не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином ухвалою суду, направленою на адреси місцезнаходження, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та у позові.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд дійшов висновку, що неявка сторін та їх представників у судове засідання 25.09.2019 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.10.2014 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ПК//21 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО», відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зокрема автомобілем «Skoda Oktavia» державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору: з 04.10.2014 по 03.10.2015.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 1 ст. 352 ГК України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом, що 16.03.2015 о 16 год 40 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на перехресті вулиць Свободи-Зарічанська у м. Хмельницькому, виконуючи маневр лівого повороту не надав дорогу транспортному засобу «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався назустріч прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення і транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 01.12.2015 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, провадження у справі закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Власником автомобіля «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , а власником «BMW-730», реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 243 765, 14 грн, що підтверджується рахунком № СЕК-4860 від 17.03.2015 року ТОВ ТД «Євромоторс».

Згідно із розрахунком страхового відшкодування, складеного позивачем, розмір страхового відшкодування становить 150 757, 53 грн.

Відповідно до пп.14.4 зазначеного договору №А 416196 добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне КАСКО 090.05.00» у разі, якщо на дату складення страхового акту є частини страхової премії за цим Договором, що неоплачені (незалежно від того чи дата оплати минула чи ні), розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок сплати несплачених частин страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується одержувачу страхового відшкодування в порядку, передбаченому цим договором.

З суми страхового відшкодування була утримана сума недоплаченого за ІV квартал страхового платежу у розмірі 4718, 12 грн.

Тому, позивачем згідно із страховим актом від 14.04.2015 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 146038, 91 грн на рахунок сервісної організації ТОВ «Торговий дім Євромоторс», який здійснював ремонт транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням за №47907 від 21.04.2015.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.02.2016 стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 18391, 10 грн страхового відшкодування та виконання рішення суду сума страхового відшкодування у розмірі 18391, 10 грн була перерахована ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 74616, 51 грн.

Згідно з полісом серії АІ №5733362 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.03.2015транспортний засіб «BMW-730», реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований ОСОБА_3 у відповідача на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди. За цим полісом ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність на випадок заподіяння шкоди життю, здоров`ю і майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту (на одного потерпілого): за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100000, 00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50000, 00 грн, розмір франшизи - 500, 00 грн, строк дії договору з 10.03.2015 до 09.03.2016.

Зазначене встановлено рішеннями судів у цивільній справі №686/244/15-ц та відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягає,.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.03.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ДТВ «СТДВ «Глобус», страхове відшкодування в сумі 49500, 00 грн та з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 29 835, 13 грн та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16.05.2016 зазначене рішення від 24.03.2016 змінено в частині стягнення коштів з ОСОБА_1 та судових витрат, стягнуто з останнього на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди 25 116, 51 грн, в іншій частині рішення залишено без змін.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі ст. 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.04.2018 у справі № 910/7200/17, від 29.03.2018 у справі № 911/2589/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

Як зазначено судом вище, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.03.2016 року, зі змінами внесеними рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16.05.2016 позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з відповідача страхове відшкодування в сумі 49500, 00 грн та з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 25 116, 51 грн та судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Суд зазначає, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована у ДТВ «СТДВ «Глобус», за полісом № АІ/45733362, відповідно до якого відповідач взяв на себе обов`язок щодо відшкодування шкоди майну третіх осіб в межах 50 000,00 грн.

Положеннями статті 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Таким чином враховуючи, що з відповідача, як страховика винної у ДТП особи стягнуто витрати в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі - 49 500, 00 грн (50 000, 00 грн - франшиза 500, 00 грн). Відповідно до платіжного доручення №1495 від 19.06.2016 вказана сума перерахована відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 9.2. ст. 9 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Тож, у даному випадку, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача здійснених позивачем виплат страхового відшкодування власнику застрахованого автомобіля «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ "СГ "ТАС" задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2019.

Суддя Я.А.Карабань