ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа№ 904/4324/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.04.2019 (повний текст складено 19.04.2019)

у справі № 904/4324/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Державного промислового підприємства

«Кривбаспромводопостачання»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутспецсервіс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

про зміну умов договору № 176/4/171/1 від 04.07.2017 про

відступлення права вимоги.

В С Т А Н О В И В:

Державне промислове підприємство «Кривбаспромводопостачання» (далі - ДПП «Кривбаспромводопостачання» , позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутспецсервіс» (далі - ТОВ «Побутспецсервіс», відповідач) про зміну умов Договору № 176/4/171/1 від 04.07.2017 про відступлення права вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим Договором в частині перерахування належних позивачу грошових коштів (істотне порушення умов Договору), відтак просило змінити умови Договору, а саме, викласти в новій редакції його п.1.2: «За дійсним договором первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе наступні права: вимагати сплати частини заборгованості ПАТ «Криворізька теплоцентраль» (код ЄДРПОУ - 00130850), надалі «боржник» перед первісним кредитором в розмірі 615 389,20 грн., яка підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між ДПП «Кривбаспромводопостачання» та ПАТ «Криворізька теплоцентраль»; п.1.3 - «За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання фінансових зобов'язань на суму 615 389,20 грн., а також викласти в запропонованій позивачем редакції Додаток № 1 до Договору «Графік перерахування коштів».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2018 справу направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача: м. Київ, вул. Михайла Грушевського, б. 28/2, нежитлове приміщення 43.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 904/4324/18 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ДПП «Кривбаспромводопостачання» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог процесуального та неправильним застосуванням матеріального права. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що окрім претензій від 21.09.2018 та від 11.12.2018, апелянт звертався до відповідача й з листом про підписання Договору разом з проектом Додаткової угоди № 3, умовами якої пропонувалось зменшити розмір вимоги, яка відступається та суму коштів, за яку відступається зазначене право вимоги, до 615 389, 20 грн. - розмір фактичного виконання відповідачем умов Договору. Крім цього, господарським судом першої інстанції не враховано пояснень третьої особи, яка визнає існування непогашеного боргу в розмірі 7 830 726, 87 грн., який у випадку задоволення позову буде розподілено наступним чином: 7 215 337, 67 грн. - заборгованість АТ «Криворізька теплоцентраль» перед ДПП «Кривбаспромводопостачання», 615 389, 20 грн. - заборгованість АТ «Криворізька теплоцентраль» перед ТОВ «Побутспецсервіс». На переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що невиконання умов Договору зі сплати за відступлене право вимоги не є підставою для зміни його умов, адже нездійснення платежів протягом 17 місяців є істотним порушенням умов Договору та імперативних положень цивільного й господарського законодавства України. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зміни умов Договору, а не стягнення заборгованості за Договором, обумовлено розміром судового збору, який необхідно сплатити при подані позову майнового характеру про стягнення заборгованості, що майже в 60 разів перевищує розмір судового збору, який підлягає сплаті при подані позову немайнового характеру про зміну умов Договору. На думку апелянта, має місце невідповідність оскаржуваного рішення приписам ст. 238 ГПК України, що є підставою для його перегляду в апеляційному порядку тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 01.10.2019 з'явився представник позивача, представники відповідача та третьої особи не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом надіслання на їх адреси відповідної ухвали про відкладення розгляду справи, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 04.07.2017 ДПП «Кривбаспромводопостачання» (позивач, первісний кредитор за договором) та ТОВ «Побутспецсервіс» (відповідач, новий кредитор за договором) уклали договір № 176/4/171/1 про відступлення права вимоги (далі - Договір) (зі змінами та доповненнями, внесеними шляхом укладання Додаткових угод № 1 від 02.08.2017 та № 2 від 11.12.2017), за умовами п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, яка належить первісному кредиторові та визначена п. 1.2 Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе наступні права: вимагати сплати частини заборгованості ПАТ «Криворізька теплоцентраль» (далі - боржник) перед первісним кредитором в розмірі 7 831 141, 87 грн., яка підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між ДПП «Кривбаспромводопостачання» та ПАТ «Криворізька теплоцентраль».

За Договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання фінансових зобов'язань на суму 7 831 141, 36 грн. (п. 1.3 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1)).

Договір набирає чинності згідно п. 6.1 з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 01.01.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилаючись на Додаток № 1 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) зазначив, що сторони визначили графік перерахування відповідачем 7 831 141, 36 грн. за відступлення права вимоги, однак останній на виконання цих своїх зобов'язань за Договором за період з 14.07.2017 по 01.09.2018 перерахував позивачу лише 225 000,00 грн. Додатковою угодою № 2 до Договору сторони погодили зменшення розміру зобов'язань відповідача перед позивачем за Договором шляхом зарахування зустрічних вимог у зв'язку з поставкою позивачу засувок на суму 390 389,20 грн. Загальний розмір виконаних ТОВ «Побутспецсервіс» зобов'язань за Договором становить 615 389,20 грн., відповідно не виконання решти зобов'язань за Договором позивач вважає істотним порушенням умов цього Договору.

Як стверджував позивач, 11.09.2018 ним надіслано на адресу відповідача претензію за вих. № 16-04-1712 з проханням невідкладно виконати прострочене зобов'язання за Договором, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що зумовило подальше звернення позивача з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом зміни умов Договору.

Крім цього, позивач вказував, що відповідачем також залишено без відповіді та задоволення й листи позивача про підписання Договору з проектом Додаткової угоди № 3, умовами якої пропонувалось зменшити розмір вимоги, яка відступається та суми коштів, за яку відступається зазначене право вимоги, до 615 389, 20 грн. - розмір фактичного виконання відповідачем умов Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст господарського договору на підставі ст.180 ГК України становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Порядок зміни господарського договору врегульовано ст.188 ГК України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з'ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже, підставою для зміни умов Договору в даному випадку може бути належним чином доведений факт невиконання відповідачем передбачених договором зобов'язань, що призводить до завдання іншій стороні значної шкоди.

Разом з цим, на переконання суду апеляційної інстанції невиконання умов договору щодо оплати факту відступлення права вимоги не є підставою для зміни умов договору.

Відповідно до ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Кожна особа (ст. 15 ЦК України) має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладено обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами - довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Оскільки позивачем не доведено, що він значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні Договору, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність істотного порушення Договору в розумінні ст. 651 ЦК України, а отже й підстав для задоволення позову.

Крім цього, позивач не позбавлений права вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку невиплаченого за Договором боргу.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням вимог матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про невідповідність оскаржуваного рішення приписам ст. 238 ГПК України не є підставою для скасування цілком законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 904/4324/18 - без змін.

Матеріали справи № 904/4324/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.10.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко