ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа№ 910/11739/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 04.06.2019 (вх. №09.1-04.1/4521/19 від 12.06.2019) Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2019

у справі №910/11739/18 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про стягнення 168 592 141,49 грн

за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про визнання договору частково недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: Оніщук В.М., довіреність №1-853 від 29.05.2019

від відповідача: Малярчук Ю.Б., довіреність №2-468д від 28.12.2018; Собко О.В., довіреність №2-861д від 31.07.2019

від третьої особи: Орел С.С., довіреність №14-258 від 05.06.2019

в с т а н о в и в:

04.09.2019 Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення додаткової плати за договором транспортування природного газу № від 30.08.2016 у розмірі 47 088 014,58 грн, 3 423 640,26 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 865 321,31 грн 3% річних з простроченої суми, 5 741 505,80 грн пені, а також понесені ним по справі судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору транспортування природного газу в частині дотримання параметрів якості переданого природного газу, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати від відповідача сплатити на його користь додаткову плату відповідно до умов розділу Х договору.

У процесі розгляду справи позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 137 616 178,17 грн, збитків внаслідок інфляції за час прострочення 11 362 766,28 грн, 3% річних з простроченої суми 3 994 252,05 грн, пені 15 618 944,99 грн.

28.09.2018 Акціонерне товариство «Укргазвидобування» подало зустрічну позовну заяву про визнання договору транспортування природного газу № від 30.08.2016 недійсним в частині розділу X.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 137 616 178,17 грн боргу, 11 362 766,28 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3 994 252,05 грн 3% річних з простроченої суми, 15 618 944,99 грн пені та 616 700,00 грн витрат по оплаті судового збору. У зустрічному позові Акціонерного товариства «Укргазвидобування» відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач як суміжне газовидобувне підприємство, яке подало у газотранспортну систему позивача природний газ, відповідальний за якість цього газу. Посилаючись на п. 10.1 договору, відповідно до якого сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, зобов'язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог. Разом з тим, встановивши відповідність умов розділу Х договору транспортування природного газу № від 30.08.2016 вимогам чинного законодавства, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. ст. 203, 215 ЦК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Акціонерне товариство «Укргазвидобування», 04.06.2019 подав апеляційну скаргу б/н від 04.06.2019 (вх. №09.1-04.1/4521/19 від 12.06.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/11739/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права. Так, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявлена до стягнення у первісному позові сума додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу є оперативно-господарською санкцією, та неправомірно стягнув з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних, тобто неправильно застосував норми ст. 611 та 625 ЦК України та поклав на відповідача подвійну відповідальність за одне правопорушення.

Також, скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні відсутній аналіз ст.ст. 678, 901 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» та відповідність цим нормам розділу Х договору № від 30.08.2016, тим самим суд безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову. На думку відповідача, договір про надання послуг може передбачати лише оплату наданих послуг, а не будь-яку іншу плату, а норми Цивільного кодексу України не ставлять плату за надану послуг в залежність від якості товару, що перевозиться.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції фактично не визначений обсяг наданих послуг, у зв'язку з чим договір в розумінні ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України не є укладеним.

Крім того, відповідач посилається на ч. 4 ст. 612 ЦК України, відповідно до якої прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, та зазначає, що саме позивачем були порушені умови договору щодо надання щомісячного розрахунку розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 04.06.2019 (вх. №09.1-04.1/4521/19 від 12.06.2019) Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/11739/18 у справі №910/11739/18. Позивачу за первісним позовом та третій особі встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень. Справу призначено до розгляду на 02.09.2019.

25.07.2019 від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає, що саме позивач є тією особою, на якій лежить відповідальність за недотримання параметрів якості природного газу. Також вказує, що відповідачем не заперечується, що протягом січня 2016 - серпня 2018 років відповідачем передано третій особі через газотранспортну систему позивача 33 880 292 209 м3 природного газу. На переконання позивача, відповідач помилково вважає додаткову плату за недотримання параметрів природного газу послугою, оскільки така плата є заходом відповідальності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 у справі №910/11739/18 оголошено перерву до 30.09.2019.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.09.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні 30.09.2019 заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/11739/18 - без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні 30.09.2019 надав суду свої пояснення по справі, в яких проти доводів апеляційної скарги заперечив, та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (оператор, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (замовник, відповідач у справі) укладений договір транспортування природного газу №, відповідно до умов якого оператор зобов'язався надавати замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник зобов'язався сплатити оператору встановлену в договорі вартість таких послуг.

Відповідно до п. 5.2 договору якість газу має відповідати вимогам щодо норм якості газу, фізико-хімічних показників та інших характеристик, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30 вересня 2015 р. та нормативно-правових актах і відповідних стандартах, на які кодекс містить посилання.

Згідно з п. 5.3. договору за порушення вимог щодо якості газу, який подається в газотранспортну систему оператора, стягується додаткова плата, визначена умовами цього договору.

Згідно п. 10.1 договору сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом, зобов'язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу.

Відповідно до п. 16 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи якщо природний газ, що не відповідає вимогам пункту 13 цієї глави, був завантажений в газотранспортну систему з причин, незалежних від оператора газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи одержує від суб'єкта, який подав у газотранспортну систему неякісний газ, додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.

Місцевим господарським судом встановлено та сторонами не заперечується, що всупереч умов договору відповідач протягом січня 2016 - квітня 2017 років подав до газотранспортної системи природний газ, який за параметрами якості що не відповідав п. 13 глави 1 розділу ІІІ Кодексу.

На підставі розділу Х договору транспортування природного газу, п. 16 глави 1 розділу ІІІ Кодексу позивач нарахував відповідачу додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, переданого протягом січня 2016 - квітня 2017 років у розмірі 47 088 014,58 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявлена до стягнення у первісному позові сума додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу є оперативно-господарською санкцією, та неправомірно стягнув з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних, тобто неправильно застосував норми ст. 611 та 525 ЦК України та поклав на відповідача подвійну відповідальність за одне правопорушення. Вказані доводи апеляційним господарським судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що оперативно-господарські санкції застосовуються виключно у випадку порушення учасником господарських відносин своїх зобов'язань. Водночас, дослідивши умови договору № від 30.08.2016, колегія суддів дійшла висновку, що розділом 4 вказаного договору, яким визначаються права та обов'язки замовника, передбачений лише обов'язок відповідача сплатити додаткову оплату позивачу у разі недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспортну систему. На переконання судової колегії, сплата додаткової плати за порушення вимог щодо якості газу не є оперативно-господарською санкцією, оскільки правова природа цієї додаткової плати в тому вигляді, в якому вона викладена в розділі Х договору транспортування природного газу, вказує на те, що ця додаткова плата не є санкцією або неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України, ст.ст. 230, 235, 238 ГК України за поставку неякісного товару, а є збільшенням вартості товару у разі, якщо такий товар не відповідає параметрам, що узгоджені умовами договору, а відтак є грошовим зобов'язанням, за прострочення якого можуть бути нараховані пеня та інфляційні втрати і 3% річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні додаткова плата стягнута з відповідача саме як борг за договором транспортування природного газу, а тому твердження позивача про те, що суд першої інстанції визначив додаткову плату як оперативно-господарську санкцію, відхиляються.

Відповідно до ч. 1 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

З наведеного слідує, що законодавством передбачена відповідальність продавця та/або виробника за порушення вимог якості, що ставиться до товару, та право на компенсацію за отримання неякісного товару має покупець або отримувач цього товару. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивач не є ні покупцем, ні одержувачем товару, а тому, на думку відповідача, розділ Х спірного договору суперечить нормам ст. 678 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Колегія суддів не погоджується із зазначеними твердженнями, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 678 ЦК України встановлено, що положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Враховуючи те, що стягнення додаткової плати передбачено Кодексом газотранспортної системи, який є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини по відношенню до ЦК, розділ Х договору не суперечить ст. 678 ЦК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що розділ Х спірного договору суперечить ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів», то, як вбачається з преамбули до Закону, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Колегія суддів звертає увагу, що оскільки ні позивач, ні відповідач відповідно до договору № від 30.08.2016 не є споживачами природного газу, цей закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та доводи скаржника в цій частині відхиляються.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

На думку відповідача, договір про надання послуг може передбачати лише оплату наданих послуг, а не будь-яку іншу плату, а норми Цивільного кодексу України не ставлять плату за надану послуг в залежність від якості товару, що перевозиться. Суд апеляційної інстанції до вказаних тверджень ставиться критично, оскільки відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Як вірно зазначено місцевим господарським судом, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, оскільки у договорі транспортування природного газу, сторони передбачили обов'язок сторони сплатити додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, який кореспондується з п. 16 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи, у відповідача відсутні підстави стверджувати, що договором передбачена плата, яка не стосується предмету договірних відносин.

Стосовно тверджень скаржника про те, що позивачем пропущено строк позовної давності до заявлених вимог, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 8 ст. 269 ГК України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Однак, в даній справі відносини не стосуються претензій щодо якості товару. Предметом позову є грошове зобов'язання відповідача сплатити додаткову плату відповідно до умов договору № від 30.08.2016. Таким чином, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що посилання відповідача на пропуск відповідачем строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Крім того, відповідач посилається на ч. 4 ст. 612 ЦК України, відповідно до якої прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, та зазначає, що саме позивачем були порушені умови договору щодо надання щомісячного розрахунку розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу. Однак, зазначене не спростовує обов'язку відповідача сплатити додаткову плату за порушення вимог щодо якості газу, який подається в газотранспортну систему оператора, а тому відповідні доводи апеляційним господарським судом відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні зустрічного позову, оскільки не проведено детального аналізу розділу Х спірного договору на відповідність ст.ст. 678, 901 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», апеляційним господарським судом не приймаються, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд встановив, що розділ Х спірного договору не суперечить умовам чинного законодавства та відповідає вимогам п. 16 глави 1 розділу 3 Кодексу газотранспортної системи. Колегія суддів зауважує, що відсутність детального аналізу норм права, які є підставою зустрічного позову, не може бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки вказана обставина не вплинула на правильність висновків суду. При цьому судова колегія враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 2-4 статті 180 ГК України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що судом першої інстанції фактично не визначений обсяг наданих послуг, у зв'язку з чим договір в розумінні ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України не є укладеним. Зазначені твердження колегією суддів відхиляються, оскільки місцевим господарським судом встановлений факт передачі відповідачем третій особі через газотранспортну систему позивача протягом січня 2016-серпня 2018 років 33 880 292 209 м3 природного газу, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу між ними за період з 30 квітня 2016 року по30 вересня 2018 року. Зазначене апелянтом не оскаржується, апелянт лише стверджує, що подані акти не є належними доказами для доведення вказаних обставин.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що у спірних правовідносинах наявна домовленість між сторонами стосовно обсягу послуг фізичного транспортування, яка була досягнута сторонами шляхом подання відповідачем замовлень на надання послуг з транспортування природного газу, чим є номінації на транспортування по відповідних місяцях, тобто заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів замовника та їх точок комерційного обліку.

Суд апеляційної інстанції враховує, що протягом квітня 2017 - вересня 2018 послуги фізичного транспортування здійснювалися шляхом подання відповідачем замовлень на надання послуг з транспортування природного газу, на підставі номінації по відповідних місяцях. Протягом строку дії договору відповідач надавав позивачу відповідні номінації, копії яких містяться в матеріалах справи, та які є обов'язковими до виконання відповідачем.

При цьому, як зазначено місцевим господарським судом, доказів невідповідності проведеного розрахунку та визначеного на його підставі розміру додаткової плати умовам договору не надано.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права та неповноти дослідження доказів під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/11739/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача за первісним позовом у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/11739/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/11739/18 залишити без змін.

3. Справу №910/11739/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, встановленому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 04.10.2019.