РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2019Справа № 910/6130/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши господарську справу

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Єжи Гетройця, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19, )

до Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" (03150, м.Київ, вул. Ділова, 5, корп. 2, )

про відшкодування майнової шкоди 186 462,33 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Миргородова О.Ю.

Від відповідача: Муравлянік О.С. адвокат

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" про відшкодування майнової шкоди у розмірі 186 462, 33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.05.2016 на станції Чорноморська Одеської залізниці, через незабезпечення відповідачем, як власником вагонів технічно справного утримання вагонів, відбулось сходження з рейок вагонів № 59784603 № 55710818, які належать відповідачу, та в результаті чого позивач, як перевізник поніс матеріальні витрати на відновлення об`єктів залізничної інфраструктури, чим завдано останньому матеріальної шкоди у сумі 186 462, 33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем, як власником вагонів, п.п. 9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України та покладення на нього зобов`язання щодо відшкодування заявленої шкоди, як володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі ст. 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, завданої в результаті інциденту, що стався 08.05.2016 на ст.Чорноморська Одеської залізниці в результаті сходження вагонів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.06.2019.

05.06.2019 до суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, зазначаючи, що положення пп. 9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України, на які посилається позивач, не містять конкретних вимог щодо власника вагонів, які мають бути виконані, та які не були виконані ДП «Трансгарант-Україна» та не встановлюють вину останнього, що призвело до виникнення події 08.05.2016. Вказує, що на момент приймання та в період експлуатації вагону № 89784603 Укрзалізницею жодних зауважень щодо технічного стан вагону та рами бокової № 100521 не було, вказаний вагон у момент сходження знаходився у володінні саме позивача, який і відповідав за його цілісність і збереження. Відповідач стверджує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, у т.ч. надані документи складені та підписані лише одноособово позивачем, експертні дослідження причини зламу деталі відсутні, вина відповідача жодним чином не доведена.

У судовому засіданні 11.06.2019 оголошено перерву до 09.07.2019.

09.07.2019 через канцелярію суду позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи та про поновлення строку для подання доказів та надання додаткового часу для їх надсилання відповідачу.

У засіданні суду 09.07.2019 суд протокольною ухвалою ухвалив відкласти підготовче засідання на 23.07.2019.

23.07.2019 судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30.07.2019.

29.07.2019 позивач через канцелярію суду подав клопотання про зупинення провадження у справі та призначення судової експертизи з метою з`ясування розміру майнової шкоди, завданої АТ «Українська залізниця» внаслідок сходження з колії усіма колісними парами першого з голови поїзда вагону № 59784603 та обома колісними парами першого за напрямком руху візка другого вагону № 55710818, що сталось 08.05.2016 на з`їзді 4-2 станції Чорноморська.

29.07.2019 від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про поновлення строку для подачі доказів у справі.

У судовому засіданні 30.07.2019 судом продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.08.2019.

08.08.2019 через канцелярію суду відповідач подав заперечення на клопотання позивача про зупинення провадження у справі, в якому зауважує про помилковість висновків позивача про оспорювання відповідачем розміру заявленої школи, оскільки останній заперечує сам факт доведеності позивачем завданої шкоди з вини відповідача.

13.08.2019 до суду засобами електронного зв`язку без ЕЦП надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутністю можливості уповноваженого представника прибути у судове засідання.

У судове засідання 13.08.2019 представник позивача не з`явився, представник відповідача проти задоволення позову та клопотання позивача про призначення судової експертизи заперечував.

Відповідно до положень частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У силу приписів частини першої статті 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи, провадження у відповідності до пункту 6 частини першої статті 229 ГПК України зупиняється на час проведення експертизи.

Клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи судом відхилене, оскільки у поданому клопотання позивачем не доведено та суд не вбачає, що для з`ясування обставин у цій справі є необхідним застосування спеціальних знань, також враховуючи пояснення позивача щодо відсутності оспорювання розміру заявленої шкоди, та покладений на позивача в силу закону обов`язок доведення розміру понесеної шкоди, підстави для призначення судової експертизи відсутні.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи з підстав неможливості прибути у судове засідання з відсутністю квитків на залізничний та автобусний транспорт за сполученням Київ-Одеса судом не задовольняється у зв`язку із недоведеністю належними засобами доказування та з огляду на місцезнаходження юридичної особи позивача у м.Києві.

13.08.2019 судом протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті спору на 10.09.2019.

У судовому засіданні 10.09.2019 розгляд справи відкладено на 24.09.2019.

24.09.2019 у засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.06.2011 відповідно до Акту № 168 про технічне приймання нових вантажних вагонів в кінцевому готовому вигляді форми ВУ-1 та додатку до Акту, позивачем прийнято від ПАТ «Дизельний завод» вагони власності ДП «Гарант-Україна», у т.ч. вагон інвентарного номеру №59784603.

08.05.2016 на станції Чорноморська Одеської залізниці сталося сходження з колії усіма колісними парами першого з голови поїзда вагону № 59784603 та обома колісними парами першого за напрямком руху візка другого вагону № 55710818.

Розпорядженням в.о. начальника Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 08.05.2016 № РБ-01/86 було створено комісію з розслідування зазначеної транспортної події, у т.ч. доручено начальнику служби вагонного господарства у встановленому порядку запросити для участі у роботі комісії з проведення службового розслідування транспортної події представників власника вагону № 59784603 ДП «Трансгарант-Україна» та ТОВ «Експресс» для встановлення його технічного стану.

Відповідно до Акту службового розслідування серйозного інциденту від 09.05.2016 форми РБУ-1, встановлено, що 08.05.2016 о 11 год. 05 хв. поїзд № 1601 вагою 4918т, 216 осей, у складі 54-х завантажених залізорудним концентратом напіввагонів, при електровозі ВЛ80т №1278 приписки локомотивного депо Знам`янка, під управлінням локомотивної бригади локомотивного депо Помічна у складі машиніста ОСОБА_1 , помічника машиніста ОСОБА_2 зупинився на 1270 км пк4 станції Чорноморська через застосування машиністом екстреного гальмування, який почув сторонній гуркіт та отримав інформацію від помічника машиніста ОСОБА_2 про сходження першого та другого вагонів у складі поїзда. Оглядом колії комісією філії встановлено, що на з`їзді 4-2 станції Чорноморська, при швидкості руху поїзда 18 км/год у режимі вибігу сталося сходження з колії усіма колісними парами першого з голови поїзда вагону №59784603 та обома колісними парами першого за напрямком руху візка другого вагону №55710818, через злам щелепи лівої бокової рами № 100521 другого за напрямком руху візка першого вагону №59784603, з наступним виходом вагонів у негабарит колії №1 та саморозчепленням між електровозом та першим вагоном.

Внаслідок сходження вагонів було пошкоджено два стрілочних переводи, 104 залізобетонні бруса, 80 залізобетонних шпал, маневровий світлофор М2, затримано 19 вантажних поїздів, п`ять пасажирських та три приміських поїзда на загальний час 40 годин. Колія ланкова, рейки типу Р-65, шпали залізобетонні, скріплення типу КБ. За результатами проходження вагона-колієвимірювача 19.03.2016 стан колії на 1270 км оцінено в 10 балів. На стрілочному переводі №4 станції Чорноморська швидкість руху встановлено 25 км/год.

Напіввагон №59784603 моделі 12-9790, власності ДП "Трансгарант- Україна", 2011 року побудови - ТОВ "Дизельний завод" - тавро 1303, ДР 98 - ТОВ "Експрес", м. Жмеринка - 01.07.2014. Бокова рама № 100521 була виготовлена Ружоуським підприємством Тіанруй, країна КНР, тавро 6733, 2011 році. Обстеженням частин бокової рами № 100521 встановлено, що злам стався у місці переходу від опорної поверхні буксового прорізу до радіусу К55 по тріщині давнього походження, розвиток якої розпочався з раковини у литві металу на нижньому поясі коробкового перетину рами на глибині 6 мм від опорної поверхні, з наступним її виходом на нижню опорну поверхню буксового прорізу бокової рами під зносостійкою накладкою та подальшим переходом на вертикальну стінку зовнішньої сторони бокової рами на 70 мм. Поверхня зламу має неоднорідну структуру з площею 64% крупнозернистої структури світлого металевого кольору та площею темно- коричневого кольору дрібнозернистої структури.

Причиною сходження з рейок вагонів №59784603 та №55710818 став злам щелепи лівої бокової рами № 100521 другого за напрямком руху візка першого вагону №59784603, який виник через незабезпечення власником вагону ДП "Трансгарант-Україна" технічно справного утримання вагона, що є порушенням вимог пп. 9.1, 9.4, 9.12 ПТЕ залізниці України.

За змістом вказаного Акту від 09.05.2016, на підставі вищевикладеного та згідно Положення про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті України, затвердженого наказом МІУ від 12.01.2012 №12 сходження з рейок, вагонів №59784603 та №55710818 у складі поїзду на станції Чорноморська класифікували, як серйозний інцидент та віднесли за ДП "Трансгарант-Україна".

Також за результатами оперативних нарад підрозділів АТ «Укрзалізниця» у період 10.05.2016-16.05.2016 було встановлено відсутність вини працівників залізниці по події 08.05.2016 та вирішено матеріальний збиток від транспортної події віднести за підприємством-власником вагону ДП «Трансгарант-Україна» у зв`язку із незабезпеченням ним технічно справного утримання вагону.

Позивач вважає, що внаслідок вищезгаданого серйозного інциденту, який мав місце 08.05.2016, позивачу було завдано матеріальну шкоду, загальна сума якої становить 186 462,33 грн. вартості витрат на відновлення об`єктів залізничної інфраструктури.

Позивач листом №09/698 від 20.05.2016 направив відповідачу матеріали службового розслідування та попередні розрахунки завданої шкоди.

Зважаючи на відсутність відшкодування в добровільному порядку заявленої шкоди, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив стягнути з відповідача 186 462,33 грн. шкоди.

Відповідач свою вину у події 08.05.2016 заперечує, зазначаючи про перебування вагонів у володінні позивача та недоведеності належними засобами доказування підстав звернення з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. ст. 397, 398 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України «Про залізничний транспорт», а відносини, пов`язані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України «Про транспорт», іншими актами законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно ст. 2 Статуту залізниць України останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

В ст. ст. 31, 68 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Залізничні колії, локомотиви і вагони підприємств повинні утримуватися ними згідно з правилами, затвердженими власниками цих підприємств чи органами, до сфери управління яких вони належать. Локомотиви і вагони, що належать підприємствам і експлуатуються в загальній мережі залізниць, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

Наказом Міністерства транспорту України №411 від 20.12.1996 було затверджено Правила технічної експлуатації залізниць України, які встановлюють основні положення та порядок роботи залізниць і працівників залізничного транспорту України, основні розміри, норми утримання найважливіших споруд, пристроїв та рухомого складу і вимоги, які ставляться до них, систему організації руху поїздів та принципи сигналізації. Правила технічної експлуатації обов`язкові для усіх підрозділів та працівників залізничного транспорту.

В розділі 9 Правил технічної експлуатації залізниць України наведено загальні вимоги до рухомого складу та спеціального рухомого складу, згідно з п.п.9.1, 9.12 якого рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Локомотиви і вагони, що належать іншим відомствам, підприємствам та організаціям і виходять на колії загальної мережі залізниць, мають відповідати вимогам цих Правил. Порядок обертання такого рухомого складу на коліях загальної мережі залізниць визначається Державною адміністрацією залізничного транспорту України, а порядок виходу локомотивів на станцію примикання - начальником дирекції залізничних перевезень (начальником залізниці).

Судом враховано додані позивачем до позову матеріали (технічний висновок про причину серйозного інциденту та протоколи оперативних нарад), в яких зазначено про порушення відповідачем ст. 68 Статуту залізниць України, п.п.9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України. Однак при цьому перелічені норми, на які послався позивач, не містять конкретних вимог щодо власників вагонів, які не були виконані відповідачем.

Як уже зазначалося вище, в ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На дату, коли відбулося сходження спірного вагону, останній перебував у фактичному володінні позивача, який відповідно до Статуту залізниць України здійснював перевезення, а відтак правомірно володів зазначеним вагоном у розумінні положень статей 397, 398 Цивільного кодексу України і саме до позивача може бути застосовано норми ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Вагон № 784603 мав сертифікат якості № 154 від 24.06.2011, Акт № 168 від 24.06.2011 форми ВУ-1 про технічне приймання нових вантажних вагонів в кінцевому готовому вигляді, який підписаний представниками заводу виробника та інспекції вагонного господарства Укрзалізниці, що підтверджує перевірку якості, технічних показників вагону, у т.ч. укомплектованого боковою рамою № 100521.

Крім того, суд зауважує, що власник вагона не може самостійно виявити тріщину бокової рами № 100521 вагона № 59784603 , який перебуває у користування залізниці, оскільки на шляху прямування контроль технічного стану даного вагона здійснюють працівники Укрзалізниці. Власник вагона не може самостійно визначати необхідність ремонту вагона чи його комплектуючих. Необхідність ремонту вагона визначають працівники Укрзалізниці і надсилають запит на проведення відповідного ремонту власнику вагона. Власник вагона вирішує тільки питання стосовно оплати вартості ремонту.

У матеріалах справи відсутні докази висловлень претензій залізниці до власника вагону №59784603, запитів щодо його ремонту протягом строку його експлуатації до інциденту 08.05.2016.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем не надано доказів, що злам щелепи лівої бокової рами № 100521 другого за напрямками руху візка першого вагону № 59784603 виник внаслідок незабезпечення власником вагону технічно справного утримання вагона, що є порушенням ст. 68 Статуту залізниць України та не відповідає вимогам пп.9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України.

В розумінні частини 1 статті 1166 ЦК України підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Позивачем не доведено наявності усіх елементів цивільного правопорушення, з яким законодавство пов`язує відшкодування шкоди, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку - відповідача), у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" у повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю підстав.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Повне рішення складено 30.09.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак