УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

26.09.2019Справа №910/13151/19

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши позовну заяву Фізичної особи-підприємця Чабан Аліни Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про стягнення 29 040,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Чабан Аліна Вікторівна звернулась до господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Прокопенко Миколи Миколайовича про стягнення 29 040,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання укладеного з відповідачем у спрощеній формі договору поставки Фізичною особою-підприємцем Чабан Аліною Вікторівною було сплачено на підставі рахунку-фактури №СФ-0000007 від 26.10.2017, виставленого Фізичною особою-підприємцем Прокопенко Миколою Миколайовичем, в якості передоплати за товар кошти у розмірі 29 040,00 грн., проте останнім свого обов`язку із здійснення поставки товару не виконано.

В свою чергу, звернення позивача щодо повернення суми попередньої оплати за рахунком-фактури №СФ-0000007 від 26.10.2017 відповідачем залишені без відповіді та без задоволення, у зв`язку з чим Фізична особа-підприємець Чабан Аліна Вікторівна вказує про наявність правових підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця Прокопенко Миколи Миколайовича цих коштів у судовому порядку.

У прохальній частині свого позову Фізична особа-підприємець Чабан Аліна Вікторівна просить суд розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

За наслідками розгляду позовних матеріалів судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.02.2019 за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 26.09.2018.

Попри наведене, як вбачається з рахунку-фактури №СФ-0000007 від 26.10.2017 та платіжного доручення №97 від 26.10.2017, спірні правовідносини виникли між сторонами під час здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з укладенням у спрощеній формі договору купівлі-продажу.

Положеннями частини 1 статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Наведені висновки суду відповідають правовій позиці Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Попри наведене, дослідивши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що вказаний позов підлягає залишенню без руху, оскільки позовну заяву подано без додержання вимог п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 164, ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Вказані приписи норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження виконання наведених приписів господарського процесуального закону позивачем було додано до позовної заяви експрес-накладну Нової пошти №5601 від 07.08.2019, в якій наведено перелік документів, які направлялись позивачем відповідачу.

Водночас, у відповідності до вказаної експрес-накладної позивачем 07.09.2019 було направлено ОСОБА_1 , зокрема, "заяву в господарський суд".

Однак, як вбачається із позову, останній датований 20.09.2019, про що позивачем було рукописним текстом зазначено у кінці позовної заяви.

Відтак, експрес-накладна № НОМЕР_3 від 07.09.2019 не є належними доказом виконання позивачем вимог п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України щодо надсилання ОСОБА_1 позовної заяви від 20.09.2019.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому, частиною 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина 4 статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами абзацу 2 частини 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

До того ж, порядок засвідчення копії документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлення документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: - зі слів "Згідно з оригіналом, - назви посади, - особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, - дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису".

Проте, додані до позовної заяви ксерокопії документів не містять жодних відміток, в тому числі не містять підпису особи, яка засвідчує вказані документи, та зазначення дати такого засвідчення.

Тобто, фактично додані до позовної заяви документи являють собою звичайні ксерокопії, у зв`язку з чим долучені Фізичною особою-підприємцем Чабан Аліною Вікторівною до позовної заяви документи не можуть бути прийняті судом в якості доказів.

За таких обставин, позовна заява Фізичної особи-підприємця Чабан Аліни Вікторівни до ОСОБА_1 про стягнення 29 040,00 грн. підлягає залишенню без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно із ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 13, 164, 172, 174, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Чабан Аліни Вікторівни до ОСОБА_1 про стягнення 29 040,00 грн. залишити без руху.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Чабан Аліни Вікторівни протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду:

- належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів;

- належним чином засвідчених в розумінні приписів статті 91 Господарського процесуального кодексу України доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Р.В. Бойко