ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1917/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1917/19

за позовом: Фізичної особи-підприємця Хмельниченко Євгенія Володимировича /АДРЕСА_1 /

до відповідача: Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області /65102, м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36г/

про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Хмельниченко Євгеній Володимирович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в якій просить зняти накладений постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Коритним В.С. за №28176327 від 30.08.2011р., при примусовому виконанні наказу Господарського суду Одеської області за №9/17-1558-2011 від 20.06.2011р., арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить Хмельниченко Євгену Володимировичу , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , а саме: на нерухоме майно, рухоме майно та автотранспортні засоби, зареєстровані за Хмельником Євгеном Володимировичем , зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить Хмельниченко Євгену Володимировичу , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , а саме: на нерухоме майно, рухоме майно та автотранспортні засоби, зареєстровані за Хмельником Євгеном Володимировичем .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на виконання наказу Господарського суду Одеської області від 20.06.2011р. за №9/17-1558-2011 на стягнення з нього на користь Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" 17 590,20 грн. основного боргу, 261,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат по сплаті послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, виданого на підставі рішення господарського суду від 20.06.2011р. у справі №9/17-1558-2011, державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Коритним В.С. 30.08.2011р. було накладено арешт на майно позивача.

Відповідно до листа виконавчої служби від 16.05.2017р. виконавчий документ було повернуто стягувачові у 2012р., який станом на дату подання позовної заяви до суду, повторно із заявою про примусове стягнення не звертався.

Між тим, зняти арешт виконавець після повернення виконавчого документу не мав можливості, з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження».

Правовою підставою позову позивач зазначає ст.ст.19, 30, 47, 50, 51, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.576, 589, 585, 1050 ЦК України.

Відповідач відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019р. позовна заява вх.№1967/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.07.2019р. прийнято позовну заяву /вх.№1967/19/ до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/1917/19 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 10.09.2019р., суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження за ініціативою суду на 20 днів, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.09.2019р. о 10:40 год.

В судове засідання, призначене на 26.09.2019р., представник позивача не з`явився, був повідомлений про розгляд справи належним чином, про що свідчить підпис представника останнього на розписці про призначення справи до судового розгляду по суті від 10.09.2019р.

В судове засідання, призначене на 26.09.2019р., представник відповідача не з`явився, був повідомлений про розгляд справи належним чином, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення за вх.№42053/19 від 26.09.2019р.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

26.09.2019р. Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України та було постановлено вступну та резолютивну частини рішення в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.06.2011р. задоволено позов Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до Фізичної особи-підприємця Хмельниченка Євгенія Володимировича, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Хмельниченка Євгенія Володимировича на користь Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" 17 590,20 грн. основного боргу, 261 грн. державного мита та 236 грн. витрат по сплаті послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, розірвано договір позички №ОД-2882 від 01.07.2009 р. укладений між Фізичною особою-підприємцем Хмельниченко Євгенієм Володимировичем та Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство".

На виконання даного рішення, господарським судом Одеської області 05.07.2011р. видано відповідні накази.

Відповідно до постанови від 30.08.2011р., виданої Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по боржнику Хмельниченко Є.В. 21.09.2011р. було зареєстровано запис про обтяження № 11630755.

Як вбачається з листа Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області №13692 від 16.05.2017р., відповідно до даних АСВП виконавче провадження №28176327 було завершено 07.03.2012р. на підставі п.2 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження".

Повернення наказу на підставі п.2 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження", не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Виконавче провадження №28176327 було передано на зберігання до архіву державної виконавчої служби й після закінчення трирічного терміну згідно з п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, виконавче провадження №28176327 було знищено.

Постанова про арешт майна Хмельниченко Є.В. від 30.08.2011р. не зберіглась.

Згідно з інформаційною довідкою №86693247 від 10.05.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження №11630755 на підставі постанови Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30.08.2011р. зареєстрований арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна фізичної особи Хмельниченко Є.В. Обтяження зареєстровано 21.09.2011р. за №11630755 реєстратором - Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

У жовтні 2017р. ДСК "Чорноморське морське пароплавство" звернулось до господарського суду Одеської області із заявою про видачу дублікату наказу в якій просило видати дублікат наказу №9/17-1558-2011 від 05.07.2011р. господарського суду Одеської області та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.11.2017 (суддя Оборотова О.Ю.) в задоволенні заяви ДСК "Чорноморське морське пароплавство" в порядку ст.ст.119, 120 ГПК України відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.12.2017р. ухвалу господарського суду Одеської області від 06.11.2017 р. у справі №9/17-1558-2011 залишено без змін.

Позивач вважає, що існують фактичні й правові підстави для зняття арешту з майна, що й стало причиною його звернення до суду.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.08.2011р. постановою органу виконавчої служби наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2011р. у справі №9/17-1558-2011 було повернуто стягувачеві згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" ( у редакції, яка діяла на час винесення постанови), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 цієї статті було передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 22 Закону передбачено, що виконавчі документи пред`являються до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено судом, станом на час розгляду справи до органу виконавчої служби наказ суду повторно на виконання не надходив, тобто, оскільки строк пред`явлення наказу до виконання закінчився, про що свідчить ухвала господарського суду Одеської області від 06.11.2017р. та Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 07.12.2017р.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" ( у редакції, яка діяла на час здійснення виконавчих дій), виконавче провадження підлягає закінченню випадку закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, згідно ч.6,7 Прикінцевих та Перехідних положень якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 39 Закону передбачені випадки, коли виконавче провадження закінчується:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до статті 40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №28176327 було передано на зберігання до архіву державної виконавчої служби й після закінчення трирічного терміну згідно з Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби (затв. Наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2009 № 2392/5) було знищено.

Постанова про арешт майна Хмельниченко Є.В. від 30.08.2011р. не зберіглась.

Таким чином, суд констатує, що виконавче провадження не закінчено у відповідності до порядку, передбаченого Законом України "Про виконавче провадження", а матеріали виконавчого провадження знищені.

Відповідно до ч.5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції до 5.10.2016 року, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції, яка діє з 5.10.2016 року, яка регламентує правовідносини щодо зняття арешту з майна, передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду ( ч.5)

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 02.06.2016 року, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначені обставини, а саме те, що виконавче провадження не завершено протягом майже 8 років, оскільки наказ був виданий 20.06.2011р., повернутий стягувачу без виконання 07.03.2012 року, до теперішнього часу повторно до виконавчої служби не надходив, строки пред`явлення до виконання закінчились, враховуючи те, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання, а у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження №11630755 до теперішнього часу на підставі постанови державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Коритного В.С. від 30.08.2011р. зареєстрований арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна фізичної особи Хмельниченко Є.В. , суд вважає, що зазначені обставини є саме тими іншими випадками, які надають суду право зняти арешт з майна за наявності незавершеного виконавчого провадження.

Окрема, суд вважає, що тривалість виконавчого провадження, незавершення виконавчого провадження у розумні строки, відсутність відомостей про повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, знищення матеріалів виконавчого провадження, за умови існування до теперішнього часу арешту невизначеного переліку майна та заборони його відчуження, свідчать про порушення засад виконавчого провадження в частині розумності строків, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хмельниченко Є.В. є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов - задовольнити повністю.

2.Зняти накладений постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Коритним В.С. за №28176327 від 30.08.2011р., при примусовому виконанні наказу Господарського суду Одеської області за №9/17-1558-2011 від 20.06.2011р., арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить Хмельниченко Євгену Володимировичу , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , а саме: на нерухоме майно, рухоме майно та автотранспортні засоби, зареєстровані за Хмельником Євгеном Володимировичем .

3.Зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить Хмельниченко Євгену Володимировичу , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , а саме: на нерухоме майно, рухоме майно та автотранспортні засоби, зареєстровані за Хмельнико Євгеном Володимировичем .

4.Стягнути з Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області /65102, м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36г, / на користь Фізичної особи-підприємця Хмельниченко Євгенія Володимировича / АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 / судовий збір у розмірі 1 921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повне рішення складено 07 жовтня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський