ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2019 р. Справа№ 927/200/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2019

у справі №927/200/19 (суддя Оленич Т. Г.)

за позовом Акціонерного товариства «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО»

до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» (далі - АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - ЧОТВ АМКУ, відповідач) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ №75/1/18-р/к від 15.01.2019 у справі №02-05/18-2016 (далі - оспорюване рішення АМКУ), посилаючись на безпідставність та незаконність останнього, а також неповне з`ясування обставин справи при його прийнятті та невідповідність викладених у ньому висновків обставинам справи.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2019 у справі №927/200/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що підставою прийняття оспорюваного рішення АМКУ було невиконання позивачем рішення ЧОТВ АМКУ № 07-рк від 20.11.2015 (справа № 02-05/07-2015) (далі - рішення від 20.11.2015); у встановлений в п. 6 резолютивної частини вказаного рішення строк позивач не надав відповідачеві жодного повідомлення про його виконання або про неможливість його виконання у визначений строк; позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для зупинення виконання ним рішення від 20.11.2015 саме в період з 27.11.2015 по 07.12.2015, а також факту вчинення ним будь-яких дій, направлених на виконання п.6 його резолютивної частини у встановлений в цьому рішенні строк; факт порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді невиконання позивачем рішення органу АМКУ підтверджується матеріалами справи, а тому відповідач правомірно застосував до позивача штраф відповідно до приписів ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на тому, що оспорюваним рішенням АМКУ безпідставно притягнуто позивача до відповідальності за дії, які не є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки його норми не передбачають відповідальності за невиконання зобов`язання; відповідачем було зупинено виконання рішення від 20.11.2015 до закінчення його перегляду, а тому, у зв`язку з залишенням вказаного рішення без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016, термін виконання п. 6 його резолютивної частини закінчується 15.08.2016, про що зазначено в оспорюваному рішенні АМКУ; висновок суду першої інстанції про те, що таке зупинення не розповсюджувалось на виконання саме п. 6 резолютивної частини рішення від 20.11.2015 не ґрунтується на жодній нормі права; відповідач не вимагав від позивача виконання рішення від 20.11.2015 до 15.08.2016; суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що відповідачем було порушено порядок постановлення оспорюваного рішення АМКУ та не враховано той факт, що відповідач виніс розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за ознаками вчинення АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» порушення у вигляді невиконання зобов`язання, встановленого п. 6 резолютивної частини рішення від 20.11.2015 в той час, як таке рішення переглядалось у судовому порядку; наявні в матеріалах справи листи позивача свідчать про те, що останній повідомляв відповідача про готовність в будь-який час виконати рішення від 20.11.2015, однак, заявник не допускав представників АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» до своїх електроустановок.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2019 у справі №927/200/19, призначено її до розгляду на 04.09.2019, встановлено ЧОТВ АМКУ строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на помилковість тверджень апелянта про те, що термін виконання рішення від 20.11.2015 настав лише 15.08.2016, з огляду на те, що вказане рішення отримано позивачем 26.11.2015, тобто останнім днем терміну його виконання є 07.12.2015, а строк повідомлення позивачем відповідача про виконання даного рішення закінчується 10.12.2015; розпорядження відповідача від 04.03.2016 №18-2016/1-рп/к, яким розпочато розгляд справи проти АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» за ознаками порушення, передбаченого пунктом 4 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді невиконання зобов`язання, встановленого пунктом 6 рішення №07-рк від 20.11.2015, було визнано в судовому порядку правомірним; позивачем не надано жодних документів на підтвердження вжитих ним заходів щодо виконання вказаного зобов`язання; відповідачем доведено вчинення позивачем вищевказаного порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що є підставою для накладення штрафу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 у розгляді справи №927/200/19 оголошено перерву на 25.09.2019 та зобов`язано відповідача до наступного судового засідання направити на адресу Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення щодо правових підстав для зміни строку виконання п. 6 резолютивної частини рішення ТВ від 20.11.2015 №07-рк.

17.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 у справі №927/200/19.

У судовому засіданні 25.09.2019 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

25.09.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.11.2015 адміністративною колегією ЧОТВ АМКУ було прийнято рішення №07-рк у справі №02-05/07-2015, згідно з яким:

- визнано, що АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» за результатами діяльності у 2014 році, січні-жовтні 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з постачання електроенергії за регульованим тарифом у межах власних мереж з часткою 100% в територіальних межах Чернігівської області (п. 1);

- визнано дії АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» щодо безпідставного припинення 16.02.2015 постачання електричної енергії до будинку гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , порушенням, передбаченим п.2 ст.50, ч.1 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з постачання електроенергії за регульованим тарифом у межах власних мереж, що призвели до ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 2);

- визнано дії АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» щодо безпідставного припинення 30.03.2015 постачання електричної енергії до будинку гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , порушенням, передбаченим п.2 ст.50, ч.1 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з постачання електроенергії за регульованим тарифом у межах власних мереж, що призвели до ущемлення інтересів споживача, які б були неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 3);

- за порушення, вказане в п. 2 цього рішення, накладено на АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» штраф у розмірі 34 000,00 грн (п. 4);

- за порушення, вказане в п. 3 цього рішення, накладено на АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» штраф у розмірі 34 000,00 грн (п. 5);

- зобов`язано АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» в десятиденний термін з дня отримання цього рішення відновити електропостачання до помешкання гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що у триденний термін повідомити територіальне відділення (п. 6).

За заявою АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» розпорядженням адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 17.12.2015 за №07-2015/4-рп/к розпочато провадження з перегляду рішення адміністративної колегії відділення №07-рк від 20.11.2015 у справі №02-05/07-2015 та зупинено виконання останнього до закінчення його перегляду.

За результатами перегляду рішенням адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ №07/2-р/к від 17.02.2016 рішення адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ №07-рк від 20.11.2015 у справі №02-05/07-2015 залишено без змін.

04.03.2016 адміністративною колегією ЧОТВ АМКУ прийнято розпорядження №18/2016/1-рп/к у справі №02-05/18-2016 про початок розгляду справи за ознаками вчинення АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» порушення, передбаченого п.4 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді невиконання зобов`язання, встановленого п.6 рішення адміністративної колегії №07-рк від 20.11.2015 у справі №02-05/07-2015.

АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» звернулося до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсними та скасування рішення адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ №07-рк від 20.11.2015 та №07/2-р/к від 17.02.2016 у справі №02-05/07-2015, а також розпорядження №18-2016/1-рп/к від 04.03.2016 у справі № 02-05/18-2016.

За результатами розгляду господарської справи №927/280/16 рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.05.2016 у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 апеляційну скаргу АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.05.2016 у справі №927/280/16 залишено без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Докази перегляду вищевказаних судових рішень в касаційному порядку в матеріалах даної справи відсутні.

15.01.2019 адміністративною колегією ЧОТВ АМКУ прийнято рішення №75/1/18-р/к у справі №02-05/18-2016, яким визнано, що АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» вчинило порушення, передбачене п.4 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді невиконання зобов`язання, встановленого п.6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 20.11.2015 №07-рк у справі №02-05/07-2015 та за вказане порушення накладено штраф на АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» у розмірі 68 000,00 грн.

Як вказує позивач, рішенням Деснянського районного суду від 11.06.2015 у справі №750/1688/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Чернігівобленерго» про визнання незаконним відключення від електромережі домоволодіння ОСОБА_1 та зобов`язання відновити електропостачання останньому за адресою: АДРЕСА_1 , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.07.2015, зобов`язано АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» відновити електропостачання домоволодіння ОСОБА_1 .

За твердженням позивача, АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» неодноразово в процедурі примусового виконання вищевказаного рішення - у виконавчому провадженні, відкритому на підставі постанови від 11.08.2015, намагалося виконати судове рішення, відновити електропостачання домоволодіння гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, останній при спробах позивача здійснити підключення електроустановок до електричних мереж не допускав його працівників до об`єкту, в зв`язку з чим співробітники позивача не мали можливості здійснити підключення, про що були складені відповідні акти.

Так, на думку позивача, ним було вчинено всі можливі дії по відновленню електропостачання до помешкання гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ще до винесення оспорюваного рішення АМКУ, що не було враховано відповідачем при його прийнятті.

Посилаючись на те, що відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення АМКУ неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

В силу положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 №2210-III (далі - Закон) законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ст. 1 Закону АМКУ є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Частиною 1 ст. 48 Закону визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМКУ приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу АМКУ, голови територіального відділення АМКУ, вимоги уповноважених ними працівників АМКУ, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст. 60 Закону встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМКУ повністю або частково до господарського суду.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. Територіальне відділення Антимонопольного комітету України очолює голова територіального відділення.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 12-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» рішення адміністративних колегій АМКУ та його територіальних відділень приймаються відповідно від імені АМКУ або від імені його територіального відділення. Рішення адміністративної колегії повинно бути підписане керівником органу АМКУ або іншою уповноваженою на це посадовою особою та не потребує підписання усіма членами даної колегії.

Таким чином, як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26 грудня 2011 року № 15, у господарських судів немає правових підстав для висновку про відсутність у відповідних адміністративних колегій повноважень щодо прийняття рішень. Водночас сторонами у судовому процесі виступають відповідно саме АМКУ або його територіальне відділення, від імені яких прийнято оскаржуване рішення.

Статтею 59 Закону визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМКУ є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Стаття 3 Закону до основних завдань АМКУ відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМКУ має повноваження, зокрема, приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

За приписами п. 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням АМКУ від 19.04.1994 №5 (в редакції Розпорядження АМКУ № 169-р від 29.06.1998 ), у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», пункту 3 Положення «Про територіальне відділення Антимонопольного комітету України», затвердженого розпорядженням Голови Комітету від 23.02.01р. № 32-р та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.01р. за № 291/5482 (з подальшими змінами та доповненнями), розгляд органами Антимонопольного комітету України справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції є компетенцією Комітету та його територіальних органів при виконанні покладених на них завдань.

Статтею 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» до повноважень адміністративної колегії територіального відділення АМКУ віднесено, в тому числі: розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення розслідувань або досліджень за цими заявами і справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, попередніх висновків стосовно узгоджених дій; проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Отже, враховуючи аналіз чинного законодавства, що регулює порядок діяльності органів АМКУ, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюване рішення АМКУ прийнято відповідачем в межах, визначених законом його компетенції та повноважень.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

В силу ст. 36 Закону органи АМКУ розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за власною ініціативою.

Розпорядженням адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 04.03.2016 №18/-2016/1-рп/к у справі №02-05/18-2016 «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» розпочато розгляд справи за ознаками вчинення АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» порушення, передбаченого п. 4 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді невиконання зобов`язання, встановленого пунктом 6 рішення адміністративної колегії №07-рк від 20.11.2015 у справі №02-05/07-2015.

У вказаному розпорядженні зазначено, що станом на 04.03.2016 рішення адміністративної колегії від 20.11.2015 та рішення від 17.02.2016, яким рішення від 20.11.2015 залишено без змін, до суду не оскаржувалось. Інформація про виконання пункту 6 рішення від 20.11.2016 до відділення не надходила. Дії АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» щодо невиконання пункту 6 рішення від 20.11.2015 містять ознаки порушення, передбаченого п.4 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»: невиконання рішення органів АМКУ.

Як встановлено судом першої інстанції, вказане розпорядження було предметом спору у справі №927/280/16 за позовом АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» до ЧОТВ АМКУ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання недійсним та скасування рішення.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.05.2016 у справі №927/280/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016, у позові відмовлено повністю.

У зазначеному рішенні судом встановлено, що розпорядження відповідача від 04.03.2016 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства та компетенції ЧОТВ АМКУ, і лише відображає факт фіксації початку розгляду справи, який не тягне за собою негативних наслідків для товариства та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів останнього.

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву обов`язковість та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.05.2016 у справі №927/280/16 залишено без змін за результатами апеляційного перегляду, набрало законної сили у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, та беручи до уваги, що сторонами у вказаній справі є ті ж самі юридичні особи, що і у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість встановленої у зазначеному рішенні обставини щодо законності розпорядження адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 04.03.2016 №18/-2016/1-рп/к у справі №02-05/18-2016 «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», яка повторного доведення не потребує, а тому доводи апелянта про неправомірність його прийняття є безпідставними.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правомірно відхилено твердження позивача про порушення відповідачем порядку прийняття оспорюваного рішення АМКУ від 15.01.2019 у справі №02-05/18-2016, у зв`язку з початком її розгляду під час зупинення виконання рішення від 20.11.2015 відповідно до розпорядження адміністративної колегії відповідача розпорядженням адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 17.12.2015 за №07-2015/4-рп/к.

Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення АМКУ, підставою його прийняття стало невиконання позивачем рішення ЧОТВ АМКУ № 07-рк від 20.11.2015 (справа № 02-05/07-2015).

Порядок виконання рішень та розпоряджень органів Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначається ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів АМКУ, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини 1 цієї ж статті рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим АМКУ, головою територіального відділення АМКУ інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів АМКУ, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що рішення ЧОТВ АМКУ від 20.11.2015 №07-рк було отримано ПАТ «Чернігівобленерго» 26.11.2015, що підтверджується листом ЧОТВ АМКУ від 25.11.2015 №02-01/2/3556 (а.с. 27, т. 1) та не заперечується позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» перебіг строку, який обчислюється, зокрема, днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Отже, з огляду на обов`язковість виконання рішень органів АМКУ, з урахуванням правил обчислення строків у законодавстві про захист економічної конкуренції, враховуючи, що рішення від 20.11.2015 було отримано позивачем 26.11.2015, місцевий господарський суд правильно встановив, що встановлений в п.6 резолютивної частини рішення ЧОТВ АМКУ від 20.11.2015 десятиденний строк закінчився 07.12.2015, оскільки останній день строку - 06.12.2015 припадає на вихідний день - неділю. Водночас, повідомлення про виконання рішення позивач мав направити відповідачеві не пізніше 10.12.2015.

Однак, позивач у встановлені в п.6 резолютивної частини рішення від 20.11.2015 строки його не виконав та не надав відповідачеві жодного повідомлення про його виконання або про неможливість його виконання у визначений строк.

При цьому, посилання позивача на те, що розпорядженням адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 17.12.2015 №07-2015/4-рп/к було зупинено виконання рішення від 20.11.2015, правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки на день прийняття вказаного розпорядження строк як виконання рішення, так і повідомлення про його виконання вже закінчився.

Так, на переконання суду апеляційної інстанції, зупинення виконання рішення від 20.11.2015 на підставі розпорядження адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 17.12.2015 не впливає на строк виконання зобов`язання, встановленого п.6 резолютивної частини рішення від 20.11.2015 та на наявність порушення АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» встановленого строку на його виконання станом на дату зазначеного зупинення.

Крім того, частиною 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачені виключні випадки, при настанні яких зупиняється виконання рішення органів АМКУ, а частиною 1 ст. 58 цього ж Закону передбачається право органу АМКУ, який прийняв рішення у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зупинити виконання такого рішення до закінчення його перегляду.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених вищезазначеними нормами підстав для зупинення виконання ним рішення від 20.11.2015 саме в період з 27.11.2015 по 07.12.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідь щодо виконання ним п.6 резолютивної частини рішення відповідача від 20.11.2015 надав лише 11.03.2016 на запит ЧОТВ АМКУ №02-2/760 від 10.03.2016 (а.с. 60, т. 1).

Разом з тим, відновлення електропостачання до помешкання гр. ОСОБА_1 відбулось лише 28.12.2017, що підтверджується наданими позивачем копією договору №285/138 про користування електричною енергією від 28.12.2017 та Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком №2 до цього договору (а.с. 64-65, т. 1).

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, усі наведені позивачем у заявах по суті справи аргументи щодо вчинення дій, направлених на відновлення електропостачання гр. ОСОБА_1 , а також всі надані ним до позовної заяви докази стосуються вчинення позивачем дій по відновленню електропостачання до помешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , лише в межах виконавчого провадження, відкритого головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа №2/750/1082/15 від 03.08.2015, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова.

Жодних інших належних та допустимих доказів щодо повідомлення відповідача у період з 27.11.2015 по 07.12.2015 про виконання або неможливість виконання саме п.6 резолютивної частини рішення від 20.11.2015 позивачем суду не надано.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту вчинення ним будь-яких дій, направлених на виконання п.6 резолютивної частини рішення ЧОТВ АМКУ №07-рк від 20.11.2015 у встановлений в цьому рішенні строк.

Відповідно до п. 4 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» невиконання рішення органів Антимонопольного комітету України або їх виконання не в повному обсязі є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність п. 1 оспорюваного рішення АМКУ, яким визнано, що АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» вчинило порушення, передбачене п. 4 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді невиконання зобов`язання, встановленого п.6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 20.11.2015 №07-рк у справі №02-05/07-2015.

При цьому, доводи апелянта про те, що жодного зобов`язання зі сторони відповідача відносно АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» 20.11.2015 не існувало, не спростовують порушення позивачем п. 4 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо невиконання рішення органу АМКУ, а саме, невиконання п.6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ від 20.11.2015 №07-рк у справі №02-05/07-2015, яким зобов`язано АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» в десятиденний термін з дня отримання цього рішення відновити електропостачання до помешкання гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що у триденний термін повідомити територіальне відділення.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 2 статті 52 вказаного Закону за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 4 статті 50 даного Закону, накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Відхиляючи заперечення позивача в частині безпідставності накладення на нього штрафу в сумі 68 000,00 грн, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що в силу ч. 6 ст.52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» адміністративні колегії територіальних відділень АМКУ мають право накладати штрафи в розмірі, що не перевищують чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000,00 грн.

Сума штрафу, яка застосована відповідачем до позивача в рішенні від 15.01.2019, не перевищує встановленого Законом обмеження, а також при визначенні суми штрафу відповідачем враховано розмір чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» за 9 місяців 2018 року, в зв`язку з відсутністю на момент прийняття оспорюваного рішення інформації про розмір чистого доходу від реалізації продукції за повний 2018 рік.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність п. 2 оспорюваного рішення АМКУ, яким за вищевказане порушення накладено на АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» штраф у розмірі 68 000,00 грн.

Згідно зі ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Дослідивши зібрані у справі документи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при прийнятті оспорюваного рішення АМКУ діяв у межах власних повноважень, у порядку та спосіб, встановлений законом, висновки, викладені в оспорюваному рішенні АМКУ, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно того, що зазначення в оспорюваному рішенні АМКУ (п. 38), що «термін виконання п.6 рішення ТВ від 20.11.2015 №07-рк - до 15.08.2016, термін повідомлення територіального відділення про його виконання - 18.08.2016» є таким, що не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, зупинення виконання рішення від 20.11.2015 на підставі розпорядження адміністративної колегії територіального відділення відбулось з 17.12.2015, тобто після спливу встановленого в п. 6 резолютивної частині рішення від 20.11.2015.

Разом з цим, місцевий господарський суд правомірно вказав на те, що зазначення вищевказаного терміну виконання п.6 рішення від 20.11.2015 не вплинуло на правильність прийнятого відповідачем рішення від 15.01.2019.

Інших обставин, наявність яких є підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення відповідача від 15.01.2019, ані судом першої інстанції, ані апеляційним господарським судом не встановлено.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивачем не доведено обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання недійсними та скасування рішень АМКУ, колегія суддів дійшла висновку про те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визнання недійсним рішення адміністративної колегії ЧОТВ АМКУ №75/1/18-р/к від 15.01.2019 у справі №02-05/18-2016 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2019 у справі №927/200/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2019 у справі №927/200/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2019 у справі №927/200/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/200/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.09.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук