ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Справа № 918/366/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В.,

представники учасників справи:

позивача- Даценко Н.А., Дорот В.О.;

відповідача- Липко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення госпо-дарського суду Рівненської області від 18.06.2019р., повний текст якого складено 24.06.2019р., у справі №918/366/19 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» м.Київ

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого

комітету Рівненської міської ради м.Рівне

про стягнення 195 483 грн. 52 коп. відшкодування за надані телекомунікаційні послуги,-

У травні 2019 року ПАТ «Укртелеком» в особі Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» (надалі в тексті - Товариство) звернулось до господарського суду Рівненської області із позовом, в якому просило стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рів-ненської міської ради (надалі в тексті - Управління) 195 483 грн. 52 коп. відшкодування за надані телекомунікаційні послуги.(арк.справи 2-7).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.06.2019р. у справі №918/366/19 задоволено позов та присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 195 483 грн. 52 коп.(арк.справи 41-44).

Рішення вмотивоване тим, що Позивач, як оператор телекомунікацій, надає послуги зв`язку споживачам, в тому числі й на пільгових умовах. За листопад-грудень 2018 року Позивачем надано послуги зв`язку на пільговій основі. При цьому, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, в даному ви-падку щодо відшкодування витрат на послуги зв`язку, які надавались споживачам на пільгових умовах є Управління праці та соціального захисту населення, тому саме на останнє покладено обо-в`язок щодо виконання зобов`язань з оплати наданих послуг зв`язку на пільгових умовах.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, у якій просить скасувати рішення господарського суду Рівнен-ської області від 18.06.2019р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задово-ленні позову.(арк.справи 54-55).

Відповідач зазначає, що Управління не є розпорядником коштів щодо оплати відшкодування наданих телекомунікаційних послуг, оскільки після червня 20107 року це не входить до його пов-новажень. Управління праці як орган місцевого самоврядування не може відповідати за зобов`я-заннями держави. Жодних договорів на відшкодування сторони не укладали.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019р. відкрито апеляційне провадження у справі №918/366/19.(арк.справи 53).

06.08.2019р. на адресу апеляційного суду надійшов відзив Позивача, у якому він просить залишти апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.(арк спра-ви 58-61).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 24.09.2019р. представник Управління підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Представники Товариства заперечили проти доводів апеляційної скарги та надали свої пояснення в підтримку рі-шення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що предметом діяльності ПАТ «Укртелеком», зокрема По-зивача - Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», є надання телекомунікаційних послуг, у тому числі місцевого, міжнародного та рухомого (мобільного) зв`язку, комп`ютерного зв`язку, радіозв`язку, по-слуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг.(арк.справи 17-26).

Матеріали справи свідчать, що протягом листопада-грудня 2018р. Товариство надало теле-комунікаційні послуги населенню на пільговій основі на суму 195 483 грн. 52 коп., вартість яких підлягає відшкодуванню, про що свідчать розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`яза-них із наданням пільг за листопад-грудень 2018р., обігово-сальдова відомість по компенсуючих органах, копії супровідних листів про направлення відповідачу розрахунків щодо вартості послуг за листопад 2018 року та грудень 2018 року за формою №2 пільга, актів звіряння розрахунків за надані послуги за листопад-грудень 2018 року.(арк.справи 10-14).

Крім того, обставини надання Товариством пільговим категоріям населення телекомуніка-ційних послуг визнаються учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню в силу частини 1 статті 75 ГПК України.

У зв`язку із несплатою Управлінням 195 483 грн. 52 коп. відшкодування за надані телекому-нікаційні послуги Товариство звернулося до суду із позовом про стягнення такого відшкодування. Як зазначалося вище, рішенням від 18.06.2018р. господарський суд Рівненської області задоволив позов, присудивши до стягнення з Управління на користь Товариства вказану суму.(арк.справи 41-44).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом позову є стягнення компенсації за телекомунікаційні послуги, надані пільговій ка-тегорії населення.

Зобов`язанням, відповідно до ст.509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сто-рони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного за-конодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або ін-ших вимог, що звичайно ставляться.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», Закону України «Про жертви нацист-ських переслідувань», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус» і Закону України «Про охорону дитинства» - для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв`язку.

Відповідно до п.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації» та п.63 Правил надання та от-римання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012р., спо-живачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні пос-луги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства Украї-ни. Позивач є оператором телекомунікацій, за рішенням НКРЗІ від 28.09.2006р. №384 його вклю-чено до Реєстру Операторів, провайдерів телекомунікацій за №74.

Отже, норми відповідних законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним кате-горіям громадян, за якими передбачено безумовний обов`язок оператора телекомунікаційних пос-луг надавати пільги визначеним категоріям громадян, якому кореспондується обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що Позивач як оператор телекомунікацій, на-дає послуги зв`язку споживачам, в тому числі й на пільгових умовах.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002р. №256 зі змінами від 21.06.2017р. за-тверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, згідно п.2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на від-повідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазна-чені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктами 3, 4 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місце-вих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населен-ня є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підроз-ділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпо-рядники коштів). Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Дер-жавною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги насе-ленню.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахун-ків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад.(п.5 Порядку).

Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, непроведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 11 січня 2005р. №20.

Колегія суддів також зауважує, що абз.2 п.12 Порядку, фінансування видатків місцевих бюд-жетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за ра-хунок субвенцій з державного бюджету передбачено, що погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року, провадиться першочергово.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №117 від 29.01.2003р. «Про єдиний дер-жавний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (в редакції чинній на момент ви-никнення спірних правовідносин) Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають пра-во на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із зако-нами України (далі - пільговики).

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автоном-ної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних, Київ-ської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінь праці та соціального захисту насе-лення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних підроз-ділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Згідно з п.10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вар-тості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Матеріалами справи стверджується, що Відповідач отримував від Позивача розрахунки за листопад-грудень 2018 року за формою « 2-пільга», а прийнявши вказані розрахунки, не заперечував факту надання послуг і тим самим вчинив дії, які свідчать про визнання боргу. Натомість, з матері-алів справи вбачається, що такі кошти не відшкодовувались Відповідачем з мотиву, що Державним бюджетом вони не передбачались.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів приймає до уваги, що згідно ч.6 ст.48 Бюджетного ко-дексу України (надалі в тексті - БК України), бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допо-моги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонент-ної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейст-вом України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з держа-вного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у по-рядку, визначеному Кабінетом міністрів України.(ст.102 БК України).

Пунктом 14 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 20.12. 2016р. №1789-VIII, частину першу статті 91 Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 204 - пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам вій-ни; особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціа-льного захисту»; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та ба-тькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; постраждалим учасникам Революції Гідності; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служ-би; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової мі-ліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служ-би; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та за-хисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ве-теранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ве-теранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, вете-ранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які суп-роводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжую-чого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пен-сіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоло-вікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорно -бильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

З врахуванням викладеного, п.204 ст.91 БК України, п.3 Порядку №256, колегія суддів від-хиляє доводи Відповідача щодо відсутності у нього законодавчо встановленого обов`язку з відшко-дування або фінансування пільг з послуг зв`язку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту насе-лення, в даному випадку щодо відшкодування витрат на послуги зв`язку, які надавались споживачам на пільгових умовах є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, тому саме на нього покладено обов`язок з оплати наданих послуг зв`язку на пільгових умовах.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що з у листі від 30.06.2011р. №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз`яснило, що деякі програми, які віднося-ться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводить-ся відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах ус-тановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих жит-лово-комунальних послуг та послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визна-чених на цю мету бюджетних призначень.

Крім того, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з поста-чальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Апеляційний суд також виходить з того, що Закон не ставить обов`язок відшкодування у за-лежність від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконан-ня державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та не передбачає випадків повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населен-ня відбувається у відповідності до вимог Законів України.

Не передбачає чинне законодавство України і обов`язковості укладення договору про відш-кодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавчих актів і не залежать від бажання сто-рін, чим спростовується заперечення Скаржника з підстав неукладення договору про надання теле-комунікаційних послуг.

При цьому, ч.2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

У зв`язку з чим, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рі-шення від 20 березня 2002р. №5-рп/2002, від 17 березня 2004р. №7-рп/2004, від 01 гру-дня 2004р. №20 рп/2004, від 09 липня 2007р. №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09 липня 2007р. №6-рп/2007, Конституційний Суд України вказав, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерів-ні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, держава зо-бов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутнос-ті правового регулювання покладаються на державу.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Єв-ропейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006р. №3477-IV - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі «Кечко проти Украї-ни» (заява №63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи за-кінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допуска-ється, доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими вста-новлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005р. у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсут-ність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004р. зазначено, що від-сутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 15.05. 2012р. у справі №11/446.

Таким чином, обов`язок відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим катего-ріям громадян виникає у Відповідача безпосередньо із законів України і не може бути припинений за його бажанням, що спростовує посилання, що Управління як орган місцевого самоврядування не може відповідати за зобов`язаннями держави, оскільки такий обов`язок покладено саме на Уп-равління.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що-до обґрунтованості вимоги про стягнення 195 483 грн. 52 коп., яка підлягає задоволенню, тому апе-ляційну скаргу Відповідача належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Відповідача не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задо-волення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського проце-суального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комі-тету Рівненської міської ради на рішення господарського суду Рівненської області від 18.06.2019р. у справі №918/366/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №918/366/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.