ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2019 року Справа № 908/980/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Кощеєва І.М., Кузнецової І.Л.

секретар судового засідання Абадей М.О.

учасники справи явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лащукової Катерини Прокопівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.07.2019 у справі №908/980/19 (суддя Науменко А.О., повне рішення складено 17.07.2019)

за позовом Фізичної особи-підприємця Лащукової Катерини Прокопівни, с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області

до відповідача-1 - Фізичної особи-підприємця Бойка Ігоря Миколайовича, смт. Розівка Розівського району Запорізької області

до відповідача-2 - Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, смт. Розівка Розівського району Запорізької області

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Фізична особа-підприємець Лащукова Катерина Прокопівна (надалі позивач) звернулася до Господарського суду Запорізької області із позовом до Фізичної особи-підприємця Бойка Ігоря Миколайовича, (надалі відповідач-1) та Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області (надалі відповідач-2) та просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :06:002:0017), укладений 06.09.2013 року між Розівською селищною радою Розівського району Запорізької області та Бойком Ігорем Миколайовичем на підставі рішення Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області №10 від 16.05.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладення сторонами спірного договору порушує її права на вільну підприємницьку діяльність, оскільки на зазначеній земельній ділянці знаходиться її об`єкт торгівлі, відповідач-1 не бажає укласти з нею договір суборенди земельної ділянки та вказаний договір є перешкодою для передачі саме їй в оренду земельної ділянки відповідачем-2.

Відповідачі проти позову заперечували, посилаючись на відсутність порушення прав позивачки оспорюваним договором оренди землі, який укладений відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.07.2019 у справі №908/980/19 (суддя Науменко А.О.) в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що на момент вчинення оспорюваного правочину 06.09.2013 року позивачка не набула статусу фізичної особи-підприємця, оскільки такий статус було зареєстровано 21.04.2016 (номер запису про державну реєстрацію - 0000557), відповідно і не могло бути порушене її право (законний інтерес) на здійснення у законний спосіб підприємницької (господарської) діяльності на цій земельній ділянці, інших підстав недійсності правочину позов не містить.

Позивач подав до Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд не врахував, що існує спір між позивачем та відповідачами, які, укладаючи спірний договір оренди порушили право позивача на здійснення у законний спосіб підприємницької діяльності та отримання доходу;

- позивачка має магазин (МАФ) на території земельної ділянки, а відповідач-1, посилаючись на існуючий договір оренди землі, забороняє позивачу здійснювати підприємницьку діяльність, погрожуючи знесенням магазину;

- інтерес до місця розташування магазину цілком відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», який був порушений не на момент укладання договору, а під час його дії, тому посилання суду на те, що на момент вчинення правочину не було порушено право позивачки, є помилковим;

- суд не врахував, що відповідач-1 так і не уклав договору купівлі-продажу майна, що розташоване на спірній ділянці, а право власності за відповідачем-1 на торгівельний центр зареєстровано за ним лише в 2018 році та підставою реєстрації було існування оспорюваного договору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Кузнецової І.Л., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лащукової Катерини Прокопівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.07.2019 у справі №908/980/19. Судове засідання з викликом (повідомлення) сторін призначено на 25.09.2019 о 14год 30 хв.

Сторони явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили.

Представник позивача адвокат Гришко Р.В. надіслав до суду заяву про проведення апеляційного розгляду без участі представника позивача.

Від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не визнає доводи апелянта, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності порушення прав позивача на час укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки та відсутність порушення приписів законодавства при укладенні цього договору. Також вказує, що в грудні 2004 року він придбав об`єкт незавершеного будівництва за адресою по вул. Леніна, 102 в смт Розівка , про що було укладено відповідний договір та під розміщення вказаного об`єкту йому на підставі рішення Розівської селищної ради №9 від 17.06.2010 було надано в оренду земельну ділянку, про що відповідачами було укладено договір оренди від 18.10.2010 року. Вказаний договір оренди земельної ділянки було поновлено на підставі рішення Розівської селищної ради №10 від 16.05.2013 та укладено оспорюваний договір від 06.09.2013. Вказує, що твердження позивача про належність майна ТОВ «Брокінвестгруп» не підтверджено жодними доказами. Просить рішення суду залишити без змін.

Відповідач-2 у відзиві від 04.09.2019 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства та в межах повноважень селищної ради, а передача земельної ділянки в суборенду є правом ФОП Бойка І.М. , а не його обов`язком, за наданням дозволу на передачу земельної ділянки в суборенду ФОП Бойка І.М. до селищної ради не звертався. Зазначає, що правовідносини, які виникли з оскаржуваного договору оренди земельної ділянки, не стосуються позивача та ніяким чином не порушують та не впливають на права та обов`язки позивача, а посилання позивача на те, що він має намір також взяти в оренду земельну ділянку не надає йому права бути суб`єктом оскарження самого договору оренди.

Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 ГПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, яких достатньо для перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, 06.09.2013 року між Розівською селищної ради Розівського району Запорізької області, як орендодавцем, та Бойком Ігорем Миколайовичем , як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :06:002:0017).

Договір було укладено на виконання рішення Розівської селищної ради №10 від 16.05.2013 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки». Первісно відповідачем-2 було прийнято рішення №9 від 17.06.2010 про надання Бойку І.М. в оренду земельної ділянки площею 0,2715га для будівництва торгівельного комплексу по вул. Леніна, 102 в смт Розівка строком до 17.06.2013, яким було також затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до умов оскаржуваного договору оренди земельної ділянки від 06.09.2013 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою вул. Леніна, 102 в смт Розівка , в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2715 га, кадастровий номер земельної ділянки - :06:002:0017 (п. 1, 2, 5 договору).

Строк дії договору встановлено 20 років - до 31.10.2033 року (п. 6 договору).

Згідно пунктів 13, 14 договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

До договору його сторонами укладено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт прийому-передачі земельної ділянки від 06.09.2013.

Речове право оренди землі за договором оренди земельної ділянки від 06.09.2013 зареєстровано 14.12.2013.

Матеріали справи також містять Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна - торгівельний центр літ. А, а, загальною площею 292,2 кв.м, склад-магазин літ. "Г" загальною площею 116,5 кв.м, за адресою: вул. Центральна (Леніна), 102 в смт Розівка , кадастровий номер місця розташування земельної ділянки :06:002:0017, реєстраційний номер: 49, площа; 0,2715 га, власник, Бойко Ігор Миколайович ; підстава виникнення права власності - декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 29.05.2018, рішення Розівської селищної ради №17 від 22.12.2017.

Посилаючись на порушення її прав оспорюваним договором оренди земельної ділянки від 06.09.2013 Лащукова Катерина Прокопівна , яка набула статусу фізичної особи-підприємця 21.04.2016 (номер запису про державну реєстрацію - 0000557), надала до позовної заяви лист Бойка І.М. від 20.07.2018 на її адресу з вимогою звільнити приміщення (МАФ №2) в строк до 01.11.2018 з посиланням на реконструкцію павільйону та відсутність письмового договору оренди.

В матеріалах справи також наявна копія договору оренди приміщення №2 від 26.04.2016, укладеного між Лащуковою К.П. як орендарем та Бойком І.М. як орендодавцем щодо оренди приміщення за адресою вул. Леніна, 102, площею 30 кв.м, строком дії до 01.05.2017, а також копія дозволу №2 на розміщення малої архітектурної форми від 14.01.2016, наданого Бойку І.М. щодо права розміщення малої архітектурної форми відповідно до паспорта прив`язки по вул. Леніна, 102, площею 30 кв.м, строком дії до 01.01.2025 року.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором про оренду земельної ділянки комунальної власності та відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок укладання договорів оренди землі та їх істотні умови визначені положеннями вказаного Закону.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Офіційне тлумачення законного інтересу надане в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004). Він має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.

Підставою для звернення з цим позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним ФОП Лащукова К.П . зазначає наявність свого інтересу до оренди частини цієї ділянки.

Втім, як вірно зазначено судом першої інстанції, недійсність договору вимогам законодавства встановлюється на час його укладання (ст. 215 ЦК України).

Позивачкою не наведено жодних доводів та доказів на їх підтвердження, що на час укладення спірного правочину 06.09.2013 було порушено її права чи законні інтереси щодо спірної земельної ділянки.

Як підприємець вона була зареєстрована 21.04.2016, тобто майже через три роки після укладення цього договору. Апелянтом не стверджується, що на спірній земельній ділянці знаходилося її рухоме чи нерухоме майно на час укладення відповідачами договору, та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Єдиною підставою для порушення свого інтересу апелянт зазначає, що на спірній земельній ділянці знаходиться її об`єкт торгівлі по реалізації м`яса населенню, а відповідач перешкоджає її підприємницькій діяльності.

Втім, апелянт відповідно до положень Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не наводить жодних доказів на підтвердження цього факту та не надає їх до матеріалів справи, як -то паспорт прив`язки, дозвіл на встановлення малої архітектурної форми, тощо.

Навпаки, матеріали справи містять копію дозволу №2 від 14.01.2016 на розміщення малої архітектурної форми, наданого саме Бойку І.М. щодо права розміщення малої архітектурної форми відповідно до паспорта прив`язки по вул. Леніна, 102, площею 30 кв.м, строком дії до 01.01.2025 року, та копію договору оренди між позивачкою та відповідачем-1 щодо тимчасової оренди малої архітектурної форми площею 30 кв.м. строком до 01.05.2017.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачкою не доведено порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів укладеним відповідачами договором оренди земельної ділянки ні на час його укладання, ні на час звернення до суду.

Інших підстав для визнання договору недійсним позивачкою не наводиться.

Матеріали справи також містять докази реєстрації за відповідачем-1 права власності на нерухоме майно, що розміщене на цій земельній ділянці, тому доводи апелянта, що вказане майно належить іншій особі - ТОВ "Брокінвестгруп", не свідчать про порушення законного інтересу саме позивачки та вказана особа має право самостійно звернутися до суду в разі порушення або невизнання її прав.

Укладення договору суборенди орендованої земельної ділянки з будь-якою іншою особою є правом, а не обов`язком орендаря, та відмова відповідача-1 в укладанні такого договору з позивачкою не впливає на дійсність договору оренди, що укладений з відповідачем-2.

За наведених обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав та законних інтересів укладеним відповідачами договором оренди земельної ділянки, та правомірно відмовлено в задоволенні позову.

Також суд зробив обґрунтований висновок про підсудність справи господарському суду, що не оспорюється сторонами, зокрема, апелянтом в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - як ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лащукової Катерини Прокопівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.07.2019 у справі №908/980/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.07.2019 у справі №908/980/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд даної апеляційної скарги покласти на апелянта - Фізичну особу-підприємця Лащукову Катерину Прокопівну.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв