СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа № 917/161/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В. , суддя Склярук О.І.

секретар судового засідання Рудик Т.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - особисто

від відповідача: Чернецький Д.В., ордер, адвокат

від третіх осіб: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, с. Горби Глобинського району Полтавської області (вх. № 1985 П/1)

на рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019р., повний текст складено 04.06.2019р.(суддя Кльопов І.Г.)

у справі №917/161/19,

за позовом ОСОБА_1, с. Горби Глобинського району Полтавської області

до Приватного підприємства Агрофірма "Славутич", с. Горби Глобинського району Полтавської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , м. Глобине Полтавської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1.Комунальне підприємство "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, с. Містки Сватівського району Луганської області;

2. ОСОБА_4 , м. Кропивницький Кіровоградської області,

про визнання недійсним рішення зборів засновників від 19 травня 2018 року та скасування державної реєстрації змін до установчих документів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" про визнання недійсним рішення зборів засновників Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" № 3 від 19.05.2018 р.; скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, номер реєстраційної дії 0000555 від 06.06.2018 р., та державної реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами до установчих документів, номер реєстраційної дії 1000555 від 06.06.2018 р. щодо ПП Агрофірма "Славутич" (39024, Полтавська область, Глобинський район, с. Горби, ), проведеної державним реєстратором Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Мурзенком Андрієм Володимировичем.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що оспорюване рішення зборів засновників Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" № 3 від 19.05.2018 р. стало фактичною підставою для відчуження підприємства, як єдиного майнового комплексу з одночасним переходом корпоративних прав до нового власника підприємства ОСОБА_4, зауважуючи, що єдиною законною підставою відчуження підприємства та корпоративних прав мав бути договір купівлі-продажу.

Зазначав, що оспорюване рішення зборів засновників Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" № 3 від 19.05.2018 р. підписано ним під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, а саме, під впливом ліків в стані значного погіршення здоров`я, спричиненого незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності та оголошення його в розшук.

В якості правової підстави для визнання недійсним оспорюваного рішення зборів засновників №3 Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" від 19.05.2018 р., позивачем покладено приписи статті 233 Цивільного кодексу України, якою передбачено можливість визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.02.2019р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено Комунальне підприємство «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області; ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.03.2019 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, залучено ОСОБА_6.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.05.2019 р. у справі №917/161/19 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення мотивовано недоведеністю позивачем належними, допустимими та достовірними доказами незаконності оспорюваного ним рішення зборів засновників ПП "Агрофірма Славутич", оформленого протоколом від 19.05.2018.

Судом враховано укладення 10.04.2018 між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу частки у статутному фонді ПП "Агрофірма Славутич", нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_1 про вихід зі складу засновників підприємства та відсутність претензій до ОСОБА_4 з приводу передачі позивачем йому засновницьких прав.

Зазначено, що позивачем не наведено, які умови оспорюваного ним правочину він вважає вкрай невигідними для себе, та не надано доказів приймання ліків, які б могли вплинути на розуміння позивачем значення своїх дій або на його волю до укладення зазначеного правочину.

При цьому, судом зауважено, що норма ст. 233 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, може бути застосована лише у разі, якщо сторона правочину усвідомлює свої дії, що виключає можливість подібних вчинків під дією ліків.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019 р. у справі №917/161/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Наголошує, що з огляду на обставини справи, вбачається порушення його корпоративних прав як особи, яка станом на дату прийняття оспорюваного рішення загальних зборів була учасником Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», однак вибула не отримавши в повному обсязі вартість своєї частки через невиконання ОСОБА_4 умов договору купівлі-продажу частки від 10.04.2018р. Відновлення зазначених прав, за твердженням позивача, можливо лише шляхом визнання недійсним оспорюваного рішення загальних зборів в частині виключення позивача зі складу учасників підприємства із застосуванням визначеного чинним законодавством механізму, яким врегульовано правовідносини набуття, припинення корпоративних прав та їх реєстрації.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 02.07.2019 р. сформовано колегію Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Склярук О.І.

За результатами усунення недоліків, встановлених ухвалою від 08.07.2019р. про залишення апеляційної скарги без руху, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 (у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Гетьмана Р.А. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Дучал Н.М., судді Склярук О.І., Слободін М.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019 р. у справі №917/161/19 та призначено розгляд апеляційної скарги на 12.09.2019 р. об 11:30 год.

Відповідач, Приватне підприємство «Агрофірма Славутич», проти вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019р. у справі №917/161/19 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зазначає, що в підставу позову позивачем покладалося порушення при складанні рішення зборів засновників ПП Агрофірма «Славутич» №3 від 19.05.2018р. ст.233 Цивільного кодексу України, а саме укладення позивачем правочину за тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах. Водночас, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на інші підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Від третіх осіб відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судове засідання, призначене на 12.09.2019 р., відбулося за участю позивача та представників позивача та відповідача. Представники третіх осіб у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. У судовому засіданні 12.09.2019 оголошувалася перерва до 30.09.2019 об 11:30год., про що повідомлено учасників справи відповідною ухвалою.

У зв'язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Слободіна М.М. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Дучал Н.М., судді Склярук О.І., Россолов В.В.

30.09.2019, перед судовим засіданням, до Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ОСОБА_6 про участь представника у судовому засіданні у справі №917/161/19, призначеному на 30.09.2019 об 11:30год в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення судового засідання 30.09.2019 о 11:30год. в режимі відеоконференції заявник просив доручити Кременчуцькому районному суду Полтавської області (або Автозаводському районному суду міста Кременчука, Крюківському районному суду міста Кременчука).

Відповідно до ч.7 ст.197 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п'ять днів до відповідного судового засідання.

Зважаючи на надходження клопотання заявника в день судового засідання (а не за п'ять днів до судового засідання), що унеможливило вчинення необхідних дій для задоволення зазначеного клопотання (резервування зали судового засідання у відповідному суді, постановлення ухвали, надіслання її до іншого суду та заявника), колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 про участь у судовому засіданні у справі №917/161/19, призначеному на 30.09.2019 об 11:30год, в режимі відеоконференції.

Апелянт в судових засіданнях підтримував доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача просив рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019р. у справі №917/161/19 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Треті особи не скористалися правом участі представників в судових засіданнях апеляційної інстанції, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. Відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України, участь представника у судовому засіданні є правом учасника справи, а не його обов'язком.

Явка представників в судові засідання не визнавалася обов'язковою.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що ОСОБА_7 в апеляційній скарзі викладено доводи, які не покладалися ним в підставу позову та не були предметом розгляду судом першої інстанції, тому, при розгляді апеляційної скарги судом враховані положення ч. 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судових засіданнях пояснення позивача та повноважних представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2018 р. відбулися збори засновників ПП Агрофірма «Славутич», на яких прийнято рішення зборів засновників № 3 Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», а саме:

1. Включити до складу засновників Підприємства ОСОБА_4 з часткою у статутному капіталі 100%, що у грошовому еквіваленті становить 34 000,00 грн. Підстава: заява ОСОБА_1 про вихід із складу засновників ПП Агрофірма «Славутич», та відступлення своєї частки в статутному капіталі з усіма правами та обов'язками засновника Підприємства на користь ОСОБА_4 від 19.05.2018року;

2. Виключити із складу засновників Підприємства ОСОБА_1. Підстава: Заява ОСОБА_1 про вихід із складу засновників Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» та відступлення своєї частки в статутному капіталі з усіма правами та обов'язками засновника Підприємства на користь ОСОБА_4 від 19.05.2018;

3. З 19.05.2018р. за власним бажанням, згідно поданої заяви, звільнити з посади директора Підприємства ОСОБА_1;

4. З 22.05.2018р. призначити нового директора Підприємства: ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1.

5. Внести відповідні зміни та затвердити статут Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», шляхом викладення в новій редакції, а також уповноважити засновника ОСОБА_4 підписати Статут Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» у новій редакції.

6. Доручити директору або уповноважених ним осіб бути представниками від імені Підприємства для здійснення державної реєстрації відповідних змін в органах державної влади/місцевого самоврядування згідно законодавства України, а також надати згоду директору Підприємства видати уповноваженим особам довіреність.

В рішенні зборів зазначено про присутність на зборах ОСОБА_1, частка якого у статутному капіталі складає 100%, що у грошовому еквіваленті становить 34000,00грн. Запрошена особа - ОСОБА_4.

Вказане рішення зборів засновників № 3 Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Справжність підписів наведених осіб під рішенням засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Джурук Н.В., про що зроблено нотаріальний напис, в якому зазначено, що підписи зроблені в присутності нотаріуса, особу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 встановлено, дієздатність перевірено.

Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 06.12.2018р., сформований станом на 06.06.2018року, до реєстру включено: запис про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, ПП Агрофірма «Славутич», 06.06.2018, № 0000555, Мурзенко Андрій Володимирович; КП «ЦР»; зміна складу або інформації про засновників; та запис про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах, 06.06.2018, №1000555, Мурзенко Андрій Володимирович; КП «ЦР», зміна керівника юридичної особи.

Матеріали справи свідчать, що оспорюваному рішенню зборів засновників № 3 від 19.05.2018року передувало наступне.

10.04.2018 між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір №1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», згідно з п.1.1., п.2.1. якого продавець передає у власність покупцеві частку у статутному капіталі Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» (далі-Підприємство) у розмірі 34 000,00грн., що становить 100% статутного капіталу Підприємства (далі-частка), а покупець приймає цю частку та сплачує за неї грошову суму у розмірі та в порядку визначеному договором. Право власності на частку до Покупця переходить з моменту підписання даного договору сторонами.

Нотаріально посвідченою заявою від 19.05.2018року, ОСОБА_1, засновником Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», повністю усвідомлюючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого примушення, як фізичного, так і морального, відповідно до власного волевиявлення, заявлено про свій вихід зі складу засновників Приватного підприємства Агрофірма «Славутич». В заяві зазначено, що припиняючи свою участь у складі засновників, ОСОБА_1 у повному обсязі (100 відсотків) передає засновницькі права та відступає належні йому частки в статутному фонді Приватного підприємства Агрофірма «Славутич»- гр.ОСОБА_4. Стверджує, що ніяких претензій, у тому числі матеріальних та майнових, до правонаступника ОСОБА_4 не має і в майбутньому мати не буде.

Позивач звернувся до суду з цим позовом, з посиланням на ст.233 Цивільного кодексу України, зауваживши, що рішення зборів засновників № 3 Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», є правочином, який вчинений ним під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, посилаючись на факт повідомлення йому слідчим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України, а також на подальше оголошення його в розшук, що спричинило погіршення здоров'я та необхідність проходження медичного лікування.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб'єктивних прав є звернення до суду.

Обов'язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було наявним та обґрунтованим.

Пунктом 3 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.1 ст.62 Господарського кодексу України підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (ч.1 ст.113 Господарського кодексу України).

За змістом частин 3, 5 ст.63 Господарського кодексу України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Відповідно до частин 1, 3 ст.167 Господарського кодексу України корпоративними правами є права особи частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

В постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №907/167/17 висловлено правову позицію, відповідно до якої якщо підприємство засноване на приватній власності двох осіб (засновників), а статутний капітал підприємства поділений між учасниками на частки, до спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про господарські товариства", які регулюють правовідносини щодо порядку скликання та проведення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю.

Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі №917/1887/17 зазначено, що визначальним критерієм того чи можна відносити певну юридичну особу до господарського товариства з поширенням відповідних приписів законодавства є наявність у юридичної особи статутного капіталу (фонду), поділеного на частки між учасниками. Характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено, а не відносин з формування статутного фонду.

Як свідчать матеріали справи, 27.05.2001 засновниками Агрофірми "Славутич" ОСОБА_1 та ОСОБА_10 укладений Установчий договір, відповідно до статті 1 якого учасники, на підставі угоди, шляхом об`єднання майна, створюють Сільськогосподарське підприємство Агрофірма "Славутич" (підприємство), затверджують Статут підприємства. Для забезпечення діяльності підприємства учасники створюють статутний фонд в розмірі 34000 грн.(п.4.1. договору).

Тобто, на час укладання установчого договору, приватне підприємство Агрофірма "Славутич" засноване на приватній власності двох осіб (засновників), а статутний капітал підприємства поділений між учасниками на частки. Наведене дозволяє зробити висновок про те, що відповідач являється корпоративним підприємством, а до спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про господарські товариства", які регулюють правовідносини щодо порядку скликання та проведення загальних зборів .

Крім того, як свідчать матеріали справи та відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.03.2019 (за результатом нового розгляду), яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2019року у справі № 917/1887/17, встановлено, що 02.02.2016 співзасновник ОСОБА_10 помер. Спадкоємцями померлого ОСОБА_10 відповідно до спадкової справи № 104 за 2016 рік є його дружина та доньки ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12

Вказаними судовими рішеннями у справі № 917/1887/17 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсними рішень загальних зборів засновників приватного підприємства Агрофірма "Славутич" від 10.10.2017 року (проведених спадкоємцями ОСОБА_10В.), виходячи з того, що збори, проведені спадкоємцями померлого ОСОБА_13 (доньками: ОСОБА_6А, ОСОБА_12 та дружиною ОСОБА_11В.) не є загальними зборами учасників ПП Агрофірма "Славутич", з огляду на те, що рішенням учасника їм було відмовлено у вступі до товариства.

Верховним судом відкрито касаційне провадження у справі № 917/1887/17, у задоволенні заяви про зупинення дії рішення та постанови у справі № 917/1887/17 відмовлено.

Також, на виконання Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 917/1338/18, господарським судом Полтавської області відкрито провадження у справі за позовом спадкоємців ОСОБА_10, про: 1) визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" від 02.01.2018 року, яке оформлено протоколом №1; 2) визнання недійсним редакції статуту Приватного підприємства Агрофірма "Славутич", яка затверджена рішенням загальних зборів учасників Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" від 02.01.2018 року, яке оформлено протоколом №1 та зареєстрована реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" Полтавської обласної ради ОСОБА_15 від 03.01.2018 року номер запису 8000555; 3) визнання недійсним рішення зборів засновників №3 Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" від 19.05.2018 року; 4) визнання недійсним редакції статуту Приватного підприємства Агрофірма "Славутич", яка затверджена рішенням зборів засновників №3 Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" від 19.05.2018 року та зареєстрована реєстратором КП "ЦР" Мурзенко Андрієм Володимировичем від 06.06.2018 року номер запису 0000555, 1000555. Рішення не прийняте.

Відповідно до ст.8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Так, в якості правової підстави для визнання оспорюваного рішення зборів засновників №3 Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" від 19.05.2018 р. недійсним, позивачем покладено приписи статті 233 Цивільного кодексу України, якою регулюються правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Згідно з приписами статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Проте, судова колегія наголошує, що рішення зборів засновників (учасників) юридичної особи, в т.ч. і оспорюване рішення зборів засновників Приватного підприємства Агрофірма "Славутич" № 3 від 19.05.2018 р, не є правочином в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

До таких рішень не можуть застосовуватися положення статей 203, 215, 233 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтями 216, 233 Цивільного кодексу України.

Рішення зборів засновників є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень зборів засновників (учасників) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення зборів; позбавлення засновника (учасника) юридичної особи можливості взяти участь у зборах.

Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Захист прав - це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Захист порушеного права має бути ефективним.

Зміст суб'єктивного права, про порушення якого стверджує позивач у позовній заяві, міркування, висловлені на їх підтвердження, розуміння того, що захист прав та інтересів позивача повинен мати на меті саме забезпечення їх дієвості і результативності, і не прагнути інших цілей, дає підстави вважати, що захист заявленого позивачем права знаходиться поза межами правовідносин, які виникли між сторонами.

Як вже зазначалося, оспорюваному рішенню зборів засновників № 3 від 19.05.2018року передувало укладення 10.04.2018 між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) договору №1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі Приватного підприємства Агрофірма «Славутич».

Матеріали справи не містять відомостей про оспорювання (позивачем або будь-якою іншою заінтересованою особою), розірвання, визнання в судовому порядку наведеного договору (правочину) недійсним.

В силу положень ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд у межах розглядуваної справи позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог та надавати оцінку законності договору, шляхом визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

До того ж, нотаріально посвідченою заявою від 19.05.2018року, ОСОБА_1, як засновник Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», заявив про свій вихід зі складу засновників Приватного підприємства Агрофірма «Славутич», про припинення своєї участі у складі засновників, передання засновницьких прав та відступлення належної йому частки в статутному фонді Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» - гр.ОСОБА_4.

Свій підпис під означеною заявою позивач не спростовує, відомості про оскарження позивачем вчиненої нотаріальної дії в матеріалах справи відсутні, підпис під рішенням зборів засновників № 3 Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» не оскаржує, що свідчить про вільне волевиявлення позивача на вчинення означених дій.

Наведеним вище спростовуються і доводи позивача, що оспорюване рішення зборів засновників Приватного підприємства Агрофірма «Славутич» № 3 від 19.05.2018 стало підставою для відчуження майнового комплексу зазначеного підприємства з одночасним переходом корпоративних прав до нового власника підприємства - ОСОБА_4 за відсутності укладеного правочину купівлі-продажу.

Зазначені доводи ґрунтуються на безпідставному ототожненні позивачем прав, які випливають із часток учасника в статутному капіталі підприємства із правом власності на майно підприємства.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України частка у статутному капіталі юридичної особи корпоративного типу, в тому числі приватного підприємства такого типу, надає учаснику такої юридичної особи корпоративні права, які відмінні від речового права власності на майно.

Зазначення в статті 113 Господарського кодексу України про те, що приватне підприємство діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства, означає, що майно приватної власності створює основу формування майна самого приватного підприємства як власника.

В силу ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору(ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову через недоведення позивачем належними, допустимими та достовірними доказами обставин, з якими пов'язується визнання недійсним оспорюваного рішення зборів засновників підприємства.

Враховуючи наведене, правомірним є і висновок суду про відмову у задоволенні вимог про скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами до установчих документів, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.06.2018року, з урахуванням похідного характеру зазначених вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019р. у справі №917/161/19.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019р. у справі №917/161/19 покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019р. у справі №917/161/19 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2019р.(повний текст складено 04.06.2019р.) у справі №917/161/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04.10.2019 року.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук