ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. Справа№ 910/4204/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача Пантюшева Н.М.,

від відповідача Костенко І.А.,

Онупрієнко А.В.,

вільний слухач ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019

у справі №910/4204/19 (суддя Кириклю Т.Ю.)

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтермомонтаж-Енерго"

про стягнення 203 580, 00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтермомонтаж-Енерго" про стягнення 203 580, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови договору № Л/Е-181024/НЮ від 26.10.2018 року в частині виконання робіт у встановлений договором строк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача відсутні підстави для твердження про повне невиконання відповідачем (на момент подання даного позову) своїх зобов`язань за укладеним ними договором №Л/Е-181024/НЮ від 26.10.2018 року. Окрім цього місцевий господарський суд зазначив, що передання відповідачу позивачем устаткування за актом від 28.12.2018 року за три календарних дні (два з яких - офіційні вихідні) до закінчення встановленого договором строку виконання робіт фактично унеможливило належне виконання зобов`язань в частині заміни обладнання, а тому відповідачем доведено суду першої інстанції, що порушення ним господарського зобов`язання сталось не з його вини.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі №910/4204/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, його висновки є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Місцевим господарським судом порушено норми матеріального права, неправильно застосовано та порушено норми процесуального права.

Зокрема скаржник зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що спірний правочин за своєю правовою природою містить елементи договору поставки та підряду, оскільки метою даного договору є технічне переоснащення тягової підстанції Скнилів (Заміна вимикачів 35 кВ та ТС-35). Також скаржник вважає, що місцевим господарським судом не вірно встановлено кінцеву дату розрахунку штрафних санкцій, а також щодо нарахування штрафних санкцій виходячи із суми власне робіт.

Крім того, скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції щодо передання відповідачу позивачем устаткування за три календарних дні до закінчення встановленого договором строку виконання робіт фактично унеможливило належне виконання зобов`язань відповідача оскільки підрядник повинен був придбати відповідне устаткування у такий строк, який би не завадив завершити його монтаж до 31.12.2018 року.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Іоннікова І.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі №910/4204/19 та призначено розгляд справи на 01.08.2019 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.07.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Скрипки І.М., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/4204/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено розгляд справи на 26.09.2019 року.

В судовому засіданні 26.09.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між позивачем та відповідачем 26.10.2018 року укладено договір №Л/Е-181024/НЮ про виконання робіт з технічного переоснащення тягової підстанції залізниці Скнилів. (а.с. 13-19).

За умовами пункту 1.1 договору відповідач зобов`язався виконати заміну вимикачів 35 кВ та ТС-35 тягової підстанції, а позивач - прийняти роботи та оплатити їх вартість.

Згідно з п. 3.1 договору загальна вартість робіт визначається договірною ціною (додаток 1), який є невід`ємною частиною договору і становить 1 305 000, 00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору строк виконання робіт по об`єкту становить шістдесят днів і визначається календарним планом виконання робіт (додаток № 2) передбачених договором та який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що датою завершення виконання робіт вважається дата їх прийняття замовником.

Відповідно до п. 6.2. договору виконані роботи приймаються замовником поетапно на підставі належним чином складених та оформлених підрядником типових форм КБ-2в та КБ-3, які підписуються уповноваженими представниками замовника та підрядника.

Згідно з п. 6.3 договору, якщо при прийняті виконаних робіт замовником виявлені допущені у роботі відступи від умов договору або інші недоліки, він має заявити про них підряднику.

Пунктом 6.4. договору встановлено, що при наявності зауважень або виявленні недоліків, Замовник складає двосторонній Акт, в якому перераховуються недоліки і вказуються терміни їх усунення. Підрядник протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання даного Акту зобов`язаний підтвердити свою згоду щодо усунення виявлених недоліків або надіслати обґрунтовану відмову. Усунення недоліків проводиться за рахунок Підрядника протягом 30 (тридцяти) робочих днів.

Відповідно до п. 7.1. договору Замовник зобов`язаний до початку робіт надати Підряднику місце для проведення робіт, забезпечити можливість вільного і безперешкодного доступу до пеня виконання робіт працівникам Підрядника.

Підрядник самостійно забезпечує роботи матеріальними ресурсами, відповідає за їх якість і відповідність вимогам, встановленим нормативними документами та проектною документацією. (п. 8.1. договору).

Крім того, відповідно до п. 10.3.2. договору замовник зобов`язаний надати Підряднику необхідну для виконання робіт проектну документацію та забезпечити вільний доступ працівників до місця проведення робіт.

Згідно з п. 11.1. договору За несвоєчасну оплату виконаних робіт Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 11.2. договору також передбачено, що за порушення термінів виконання робіт, визначених Договором, Підрядник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості своєчасно не виконаних робіт за Договором за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Строк дії договору відповідно до пункту 16.1 сторони погодили з дати підписання до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань.

В матеріалах справи наявний додаток №2 до договору відповідно до якого строк виконання робіт по об`єкту встановлено до 31.12.2018 року. (а.с. 20).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вартість відповідно до додатку №1 "Договірна ціна" складається з 65 661,82 грн. (5% кошторисної вартості) вартості робіт та 1 239 338,18 грн. (95%) вартості електротехнічного обладнання, яке мало бути встановленим на тяговій підстанції Скнилів.

Зазначеного вище додатку №1 до договору матеріали справи не місять, проте сторонами не заперечується про наявність такого додатку та саме із зазначеними вище умовами, а тому колегія суддів бере до увагу наявність додатку №1 до договору №Л/Е-181024/НЮ від 26.10.2018 року.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до видаткової накладної №218 від 26.11.2018 року (а.с. 76), товарно-транспортної накладної №Р918 від 26.11.2018 року (а.с. 77-78), довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей №342 від 19.11.2018 року (а.с. 80) та акту приймання-передачі обладнання за договором №Л/Е-181024/НЮ (а.с. 79_ відповідачем 26.11.2018 року було передано позивачу вимикачі вакуумні №АF01 у кількості двох комплектів загальною вартістю 793 540, 80 грн.

Крім того відповідно до видаткової накладної №1034 від 17.12.2018 року (а.с. 84), товарно-транспортної накладної №Р1034 від 17.12.2018 року (а.с. 85-86) та акту приймання-передачі обладнання за договором №Л/Е-181024/НЮ (а.с. 89) відповідачем 17.12.2018 року було передано позивачу блоки трансформаторів струму ТФЗМ 35 Б-II УХЛ1 (2 комплекти) та мікропроцесорні прилади РМ-200 (2 одиниці) загальною вартістю 441 840,00 грн.

В матеріалах справи також наявний акт приймання-передачі устаткування до монтажу від 28.12.2018 року відповідно до якого позивач передав відповідачу устаткування для монтажу на тяговій підстанції Скнилів. (а.с. 90).

Окрім цього, відповідно до листа №34-1/02-19 від 13.02.2019 року відповідачем було надіслано лист позивачу щодо закінчення робіт по договору №Л/Е181024/НЮ від 26.10.2018 року станом на 05.02.2019 року та долучено акти форми КБ-2в та довідку форми КБ-3. (а.с. 104-105).

В матеріалах справах наявна копія акту форми КБ-2в та довідки форми КБ-3, які підписані представниками сторін. (а.с. 92-98).

Крім того, в матеріалах справи наявний лист позивача №Е-6/899 від 14.03.2019 року в якому вбачається, що з 13.02.2019 року було припинено нарахування штрафних санкцій за невиконані роботи по договору №Л/Е181024/НЮ від 26.10.2018 року та взято до розгляду акти виконаних робіт. (а.с. 106).

Спір у справі виник на думку позивача у зв`язку з тим, що відповідачем порушено строк виконання робіт у зв`язку з чим позивач просить стягнути штрафні санкції передбачені п. 11.2. договору.

Відповідно до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Стаття 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 2 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Отже, здійснивши системний аналіз положень статей 626, 655, 837 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений сторонами договір від 26.10.2018 року №Л/Е-181024/НЮ містить елементи як договору купівлі-продажу (поставки), так договору підряду.

При цьому, зазначена правова позиція міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2018 року по справі №914/771/17 та від 04.04.2019 року по справі №904/4641/19.

Враховуючи вище викладене, а також те, що незгода позивача з рішенням суду не може свідчити про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невірного тлумачення умов договору, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника стосовно невірного визначення, що спірний правочин за своєю правовою природою містить елементи договору поставки та підряду.

Відтак, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи, а саме актів приймання-передачі обладнання за договором №Л/Е-181024/НЮ від 26.11.2018 року та 17.11.2018 року, суд першої інстанції вірно встановив, що станом на 17.12.2018 року відповідачем було передано позивачу, а останнім прийнято шляхом підписання вказаних актів приймання-передачі без будь-яких зауважень електротехнічне обладнання загальною вартістю 1 235 380,80 грн., що складає 94,66% загальної кошторисної вартості реконструкції тягової підстанції Скнилів.

За вказаних обставин висновок суд першої інстанції щодо відсутності підстав у позивача стверджувати про повне невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним ними договором №Л/Е-181024/НЮ від 26.10.2018 року є вірним та обґрунтованим у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо невірного нарахування судом першої інстанції штрафних санкцій виходячи із суми власне робіт.

Щодо тверджень скаржника стосовно невірного встановлення судом першої інстанції кінцевої дати розрахунку штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що акти приймання-передачі виконаних робіт за договором №Л/Е-181024/НЮ від 26.10.2018 року було передано позивачу 13.02.2019 року, про що свідчить штамп канцелярії з зазначеним номером Е-6/630 вхідної документації. (а.с. 104).

Крім того, сам позивач в своєму листі зазначив, що з 13.02.2019 року було припинено нарахування штрафних санкцій за невиконані роботи по договору №Л/Е181024/НЮ від 26.10.2018 року. (а.с. 106).

Втім матеріали справи не містять доказів наявності обґрунтованих заперечень щодо якості виконання робіт з боку позивача, а тому посилання позивача на п. 6.4. договору, оскільки застосування даного пункту договору можливе лише за наявності зауважень замовника або виявлення недоліків, при цьому в такому випадку позивач повинен був скласти двосторонній акт в якому перерахувати недоліки або зауваження.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право вимагати від відповідача пеню лише у розмірі 2 993,62 грн., виходячи з суми прострочених робіт (69 619,20 грн.) у розмірі 0,1% за 43 дні прострочення та вимагати штраф лише у розмірі 4 873, 34 грн. за прострочення понад 30 днів (69 619, 20 грн. вартості невиконаних робіт помножити на 7%).

Щодо доводів скаржника стосовно того, що висновок суду першої інстанції щодо передання відповідачу позивачем устаткування за три календарних дні до закінчення встановленого договором строку виконання робіт фактично унеможливило належне виконання зобов`язань відповідача оскільки підрядник повинен був придбати відповідне устаткування у такий строк, який би не завадив завершити його монтаж до 31.12.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що сплата неустойки є правовим наслідком порушення цивільно-правового зобов`язання.

Суттєвою умовою покладення на учасника господарських відносин обов`язку сплатити штрафні санкції є наявність та доведеність факту порушення цією особою своїх зобов`язань.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1- 3 статті 614 ЦК).

Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, що полягає в протиправній поведінці (бездіяльності) особи, яка притягується до відповідальності, наявності вини у формі умислу або необережності та негативних наслідків. Відсутність складу цивільного правопорушення виключає можливість застосовувати до особи заходи відповідальності.

Відповідно до п. 7.1. договору Замовник зобов`язаний до початку робіт надати Підряднику місце для проведення робіт, забезпечити можливість вільного і безперешкодного доступу до пеня виконання робіт працівникам Підрядника.

Крім того, відповідно до п. 10.3.2. договору замовник зобов`язаний надати Підряднику необхідну для виконання робіт проектну документацію та забезпечити вільний доступ працівників до місця проведення робіт.

Як вбачається з матеріалів справи позивач відповідно до акту приймання-передачі устаткування до монтажу передав відповідачу устаткування для монтажу на тяговій підстанції Скнилів лише 28.12.2018 року, тобто як вірно встановлено судом першої інстанції за три календарних дні (два з яких - офіційні вихідні) до закінчення встановленого договором строку виконання робіт. (а.с. 90).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до актів приймання-передачі обладнання за договором №Л/Е-181024/НЮ відповідач передав позивачу устаткування 26.11.2018 року (а.с. 79) та 17.12.2018 року (а.с. 89), а матеріали справи не містять будь-яких доказів унеможливлення передачі позивачем відповідачу вказаного устаткування раніше, аніж 28.12.2018 року, а тому колегія суддів критично ставиться до тверджень скаржника, що підрядник повинен був придбати відповідне устаткування у такий строк, який би не завадив завершити його монтаж до 31.12.2018 року та відхиляє їх.

Крім того, посилання позивача на п. 8.1. договору оскільки зі змісту вказаного договору вбачається, що на підрядника не покладено будь-якого обов`язку щодо дотримання термінів для закупки устаткування, а лише встановлено обов`язок самостійно забезпечувати роботи матеріальними ресурсами, що і було відповідачем зроблено 26.11.2018 року та 17.12.2018 року, тобто завчасно.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що у даному випадку мова йшла про заміну діючого електротехнічного обладнання високої напруги, яке забезпечує функціонування значного відрізку залізниці і яке не можливо замінити без його виводу з експлуатації та повного знеструмлення, а такі дії мав виконати саме позивач і без цих попередніх дій відповідач не мав фізичної можливості виконати свої зобов`язання в частині встановлення обладнання та проведення пусконалагоджувальних робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач вчинив усі залежні від нього дії для виконання зобов`язання у встановлений договором термін. Разом із тим прострочення виконання робіт за договором №Л/Е181024/НЮ від 26.10.2018 року відбулося у зв`язку з не коректними діями позивача (замовника).

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та свідчать про надуманість та необґрунтованість.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі №910/4204/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі № 910/4204/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4204/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді І.А. Іоннікова

М.Г. Чорногуз