ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.09.2019 Справа № 920/522/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши матеріали справи №920/522/19

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (Кловський Узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код 30019801),

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003, код 05766356),

про стягнення 5 765 652 грн. 06 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дудченко В.В., довіреність від 29.05.2019 №1-852, свідоцтво серія СМ №000494 від 25.09.2017;

від відповідача: Шевцов П.В., ордер серії ПТ №161638 від 16.08.2019, свідоцтво серії ПТ № 2987 від 25.07.2019;

при секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 29.05.2019 провадження у справі № 920/522/19 відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.06.2019.

В судовому засіданні 25.06.2019 оголошено перерву в розгляді справи до 23.07.2019.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 23.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі №920/522/19 на 30 днів, підготовче засідання було відкладене на 02.09.2019.

Згідно з ухвалою від 02.09.2019 закрите підготовче провадження у справі №920/522/19, розгляд справи по суті призначено на 18.09.2019.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5 765 652 грн. 06 коп., з яких: 4 776 029 грн. 57 коп. - основного боргу, 720 816 грн. 03 коп. - пені, 78 023 грн. 30 коп. - 3% річних та 190 783 грн. 16 коп. інфляційних збитків, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору № SUM/2013/1035/ на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 25.01.2013, а також судовий збір у розмірі 86 484 грн. 78 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмових поясненнях (вх. №7031 від 02.09.2019) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що нарахування позивачем пені в сумі 720 816 грн. 03 коп. з серпня 2018 по лютий 2019 суперечить п. 7.4. Договору. Крім того, зазначив, що оскільки ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011 по справі №5021/2509/2011 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ПАТ «Сумихімпром», діє заборона на нарахування неустойки (штрафу, пені).

Позивачем подано письмові пояснення №1001вих-19-4212 від 12.09.2019 з додатковим обґрунтуванням позовних вимог та зазначив про те, що мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну, стягнення якої є предметом розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі №920/522/19 до вирішення Окружним адміністративним судом міста Києва справи за позовом ПАТ «Сумихімпром» Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - «НКРЕКП») про визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 29.12.2015 №3159 «Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами» та від 15.12.2016 №2259 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 29.12.2015 №3159», якими безпосередньо було встановлено тариф на послуги транспортування природного газу для позивача. Таким чином, у випадку задоволення позовних вимог у вказаній адміністративній справі, сума заборгованості відповідача перед позивачем буде значно нижчою.

Крім того, просить суд відкласти розгляд справи по суті для надання копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва про відкриття провадження у пов`язаній справі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках зокрема об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В той же час, судом встановлено, що провадження у справі №920/522/19 було відкрите 29.05.2019, а згідно з ухвалою господарського суду Сумської області від 02.09.2019 було закрите підготовче провадження у справі №920/522/19, розгляд справи по суті призначено на 18.09.2019.

Відповідно до ч. 3 ст. 201 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 13 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Крім того, в обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі відповідачем не подано належних доказів відкриття провадження у справі Окружним адміністративним судом міста Києва у пов`язані справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість усного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та відмовляє в його задоволенні.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Беручи до уваги те, що відкладення розгляду справи призведе до порушення процесуальних строків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, суд відмовляє в задоволенні усного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

25 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (в подальшому Акціонерним товариством «Укртрансгаз») і Публічним акціонерним товариством «Сумихімпром» було укладено договір №SUM/2013/1035/ на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого позивач (газотранспортне підприємство) зобов`язується надати відповідачу (замовнику) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пункту приймання - відповідачем, а відповідач зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31 грудня 2013 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Враховуючи те, що відповідні заяви сторонами подані не були, договір є чинним і продовжує свою дію до 31.12.2019.

Згідно п. 3.1. Договору послуги по транспортуванню природного газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. У випадку, якщо Замовник та/або Споживач (Споживачі) безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовнику та/або його споживачу визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС. Якщо Замовник та/або Споживачі Замовника отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складення актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовнику та/або його споживачам.

Відповідно до п. 3.2., 3.3., 3.4. Договору Газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з моменту одержання акту наданих послуг зобов`язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню у відповідності з умовами Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг газу та вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами встановлюються у відповідності до даних Газотранспортного підприємства. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством.

Зі змісту п. 5.1. Договору вбачається, що розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до п. 5.2. Договору тарифи, визначені в п. 5.1. Договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами Договору.

Згідно п. п. 5.3., 5.4. Договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 9:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу за умовами розділу 3 цього Договору, та податку на додану вартість. Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п.п. 6.3.2., 6.3.3. Договору Замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість наданих послуг згідно з умовами договору, оформити надані послуги з транспортування газу актами наданих послуг.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у червні-грудні 2018 р. та січні-лютому 2019 р. на загальну суму 11867008 грн. 91 коп. відповідно до наступних актів наданих послуг: у червні 2018 року на загальну суму 1 045 138 грн. 73 коп. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2018 №06-18-/sum/2013/1035; у липні 2018 року на загальну суму 1 292 619 грн. 92 коп. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2018 №07-18- /sum/2013/1035; у серпні 2018 року на загальну суму 1179694 грн. 86 коп. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2018 №08-18-/sum/2013/1035; у вересні 2018 року на загальну суму 1136250 грн. 37 коп. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2018 №09-18-/sum/2013/1035; у жовтні 2018 року на загальну суму 1 152 168 грн. 92 коп. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2018 №10-18-/sum/2013/1035; у листопаді 2018 року на загальну суму 1 621 250 грн. 39 коп. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2018 №11-18-/sum/2013/1035; у грудні 2018 року на загальну суму 1 408 928 грн. 78 коп. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2018 №12-18-/sum/2013/1035; у січні 2019 року на загальну суму 1457847 грн. 44 коп. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2019 №01-19-/sum/2013/1035; у лютому 2019 року на загальну суму 1 573 109 грн. 51 коп. відповідно до акту наданих послуг від 28.02.2019 № 02-19-/sum/2013/1035.

Проте відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань по Договору не здійснив повну оплату наданих позивачем послуг в обумовлені Договором строки, у зв`язку з чим станом на день розгляду справи основна заборгованість відповідача складає 4776029 грн. 57 коп.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами частини 1 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 953 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Письмовими матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу на виконання взятих на себе зобов`язань по Договору, а саме відповідними актами надання послуг /а.с. 44-49/, які відповідно до п. 3.4. Договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Крім того, в матеріалах справи міститься лист відповідача від 21.06.2019 №27-2065 щодо врегулювання питання з погашення заборгованості за послуги транспортування природного газу, яким ПАТ «Сумихімпром» просило позивача розглянути можливість укладення мирової угоди щодо погашення заборгованості на суму 4 776 029 грн. 57 коп., яка є предметом розгляду у вказаній справі, а також було запропоновано графік погашення вказаної заборгованості.

Враховуючи те, що відповідач не подав доказів сплати основного боргу в розмірі 4 776 029 грн. 57 коп. або обґрунтованих заперечень вимогам позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 776 029 грн. 57 коп. основного боргу.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 720816 грн. 03 коп. пені, нарахованої за загальний період з 18.10.2018 по 21.04.2019, відповідно до умов п. 7.3 Договору, яким передбачено, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

В обґрунтування періоду нарахування пені позивач посилається на п. 7.4. Договору, в якому сторони домовились про те, що пеня нараховується Газотранспортним підприємством протягом шести місяців, що передують моменту пред`явлення Газотранспортним підприємством претензій та/або звернення Газотранспортного підприємства з позовом до суду.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти правомірності нарахування позивачем пені, починаючи з серпня 2018 року.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Згідно з вимогами ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст.6 ЦК України).

За змістом ч.3 цієї ж статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

За загальним правилом, викладеним у ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зі змісту ч.6 ст.232 ГК України вбачається, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, сторонами в п. 7.4. Договору досягнуто згоди щодо встановлення періоду нарахування пені протягом шести місяців, що передують моменту пред`явлення Газотранспортним підприємством претензій та/або звернення Газотранспортного підприємства з позовом до суду, а не змінено порядок обчислення позовної давності, що не суперечить вимогам діючого законодавства, а отже заперечення відповідача в цій частині судом не приймаються до уваги.

Оскільки судом було встановлено факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 720816 грн. 03 коп. пені, нарахованої за загальний період з 18.10.2018 по 21.04.2019.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 78023 грн. 30 коп. - 3% річних та 190783 грн. 16 коп. інфляційних збитків, нарахованих за загальний період з 01.07.2018 по 21.04.2019, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012, до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Відповідно до абз.4.3.постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Судом перевірено розрахунок позовних вимог в цій частині та встановлено, що нарахування здійснено позивачем методологічно та арифметично правильно, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на корись позивача 78023 грн. 30 коп. - 3% річних та 190783 грн. 16 коп. інфляційних збитків, нарахованих за загальний період з 01.07.2018 по 21.04.2019. визнаються судом правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу незаконності нарахування позивачем штрафних санкцій у зв`язку з порушенням провадження у справі про банкрутство відповідача, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції від 19.01.2013, що діяла на дату відкриття провадження, далі за текстом - «Закон») мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Згідно з абзацом 4 статті 1 Закону, в редакції чинній до 19.01.2013, грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Тобто, вказані норми встановлюють загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань нараховується в передбачені законодавством строки, а саме виключно до зобов`язань які виникли до дня введення мораторію.

Провадження по справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ «Сумихімпром» порушено ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011, а оскільки позивач звернувся до суду про стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу та процентів річних, за Договором, за червень - грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, то така заборгованість є поточною.

Відтак, оскільки провадження у справі про банкрутство відповідача відкрито 24.10.2011 забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства нараховування неустойки (штраф, пеня), термін виконання яких розпочато до 24.10.2011.

Таким чином, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в розмірі 86484 грн. 78 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003, код 05766356) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (Кловський Узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, ) 4 776 029 грн. 57 коп. основного боргу, 720 816 грн. 03 коп. пені, 78 023 грн. 30 коп. - 3% річних, 190 783 грн. 16 коп. інфляційних збитків, 86 484 грн. 78 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 26.09.2019

Суддя О.Ю. Соп`яненко