СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2019 р. Справа № 913/261/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Сутковий А.М.

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар", м. Рубіжне (вх. № 2674 Л/1-18)

на ухвалу господарського суду Луганської області від 08.08.2019 року у справі №913/261/19 постановлену в приміщенні господарського суду Луганської області (суддя Шеліхіна Р.М.) повний текст якої складено 09.08.2019 року

за позовом Фізичної особи-підприємця Суткового Андрія Миколайовича, с. Устинівка Попаснянського району Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар", м. Рубіжне Луганської області

про стягнення 142 709,28 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.07.2019 року у справі №913/261/19 провадження у справі закрито, на підставі ст.231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

06.08.2019 року представником позивача до господарського суду першої інстанції була подана заява про компенсацію фактично понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача на загальну суму 128 365,85 грн.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.08.2019 року у справі №913/261/19 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар", м.Рубіжне Луганської області від 31.07.2019 про компенсацію фактично понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача - відмовлено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 08.08.2019 року у справі №913/261/19; ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар", викладені у заяві про компенсацію фактично понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (розподіл судових витрат) та стягнути із позивача фізичної особи-підприємця Суткового Андрія Миколайовича на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" фактично здійснені ним судові витрати, пов`язані із розглядом справи загальним розміром 128 365,85 грн., а саме: на професійну правову допомогу- у розмірі 123 504,74 грн; на інші, пов`язані із правовою допомогою, витрати- на поштові відправлення, проїзд і відрядження представника відповідача у судові засідання- у розмірі 4 861,74 грн.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Судом першої інстанції помилково враховано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу, в силу приписів ч.6 ст.126 ГПК України покладений саме на іншого учасника справи, до якого пред`явлена вимога про компенсацію судових витрат та не враховано, що поважність причин, з яких відповідач разом із відзивом від 27.06.2019 року не зміг у повному обсязі подати докази фактично понесених судових витрат, обґрунтовується тим, що на момент подачі відзиву від 27.06.2019 року він фактично не поніс всіх необхідних судових витрат, та не міг знати їх точну суму, оскільки загальна вартість правової допомоги визначається за загальною кількістю годин роботи адвоката, який надає правову допомогу у справі.

Господарський суд першої інстанції не дослідив рахунки-фактури, у яких була викладена деталізація фактично наданої правової допомоги, витраченого часу, обсягу наданої адвокатом правової допомоги та її вартість та помилково не врахував того, що форма і обов`язковість використання посвідчення про відрядження була скасована наказом Міністерства фінансів України від 21.06.2011 року №738 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державної податкової адміністрації України від 28.07.1997 року №260» та, що договір про надання правової допомоги від 03.06.2019 року встановлює всі істотні умови щодо здійснення представництва відповідача конкретно для надання правової допомоги у справі №913/261/19.

Висновок суду першої інстанції про те, що доказів на вимогу приписів ст.126 ГПК України відповідач не надав, не відповідають обставинам справи, оскільки порядок обчислення та оплати витрат на правову допомогу встановлюється договором і підтверджується рахунками і актами, які подавалась до господарського суду першої інстанції разом із заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2019 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" на ухвалу господарського суду Луганської області від 08.08.2019 року у справі; позивачу встановлено строк до 20.09.2019 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу №913/261/19 до розгляду на 25.09.2019 р. о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №115.

17.09.2019 року на адресу суду від позивача електронною поштою (вх.№1603) надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, не оформлена в установленому порядку, а саме не засвідчена електронним цифровим підписом та 18.09.2019 року до відділу документального забезпечення та контролю суду (вх.№8883) надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, які долучені до матеріалів справи.

18.09.2019 року на адресу суду від представника відповідача електронною поштою (вх.№1616) надійшло клопотання, не оформлене в установленому порядку, а саме не засвідчене електронним цифровим підписом та 20.09.2019 року до відділу документального забезпечення та контролю суду (вх.№8950) надійшло клопотання, в якому останній просить здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, яка подала апеляційну скаргу та її представника, адвоката Дядюк Є.М., за наявними в матеріалах справи документами та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, які долучено до матеріалів справи.

23.09.2019 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№№ 9016, 9017, 9027), в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар", а ухвалу господарського суду Луганської області від 08.08.2019 року у справі №913/261/19 залишити без змін, який долучено до матеріалів справи.

25.09.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява (вх.№9105), в якій останній просить визнати недійсним договір про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Редкліфф Партнерз", яка долучена до матеріалів справи.

Розглянувши заяву позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи зі змісту ч.3 ст. 237 ГПК України, відповідно до якої, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки такої заяви позивачем до господарського суду першої інстанції не подавалось у порядку встановленому законом.

В судовому засіданні представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар", а ухвалу господарського суду Луганської області від 08.08.2019 року у справі №913/261/19 залишити без змін.

В судове засідання 25.09.2019 року представник відповідача не з`явився,хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотному боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 30.08.2019 року відповідачу у справі додано фіскальний чек УДППЗ "Укрпошта" від 03.09.2019 року: №630, з якого вбачається, що відповідач отримав копію ухвали 09.09.2019 року (а.с.64 том 2).

Крім того, вказану ухвалу суду від 30.08.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та https://eag.court.gov.ua/sud4875/

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу у сумі 141 350 грн. та 3% річних у сумі 1359,28 грн. за період з 11.01.2019 року по 07.05.2019 року на підставі договору про надання правової допомоги від 03.01.2019 року №1/03/19.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.07.2019 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

31.07.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" до господарського суду першої інстанції було подано заяву № б/н про компенсацію фактично понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, в якій заявник також просив встановити йому додатковий строк для приєднання доказів в підтвердження обставин, зазначених у відзиві від 27.06.2019 року, з приводу понесення ним судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, визнавши поважними причини їх неподання, та приєднати до матеріалів справи докази фактично понесених ним судових витрат розміром 128 365,65грн., які підлягають компенсації:на професійну правову (правничу) допомогу - у розмірі 4300 євро, в еквіваленті 123504,74 грн.;-на поштові відправлення, проїзд і відрядження представника відповідача у судові засідання - у розмірі 171,56 євро, в еквіваленті 4861, 74 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача фактично понесені відповідачем витрати у сумі 128 365,85 грн.

Додатками до заяви є: договір про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, який не було додано під час розгляду справи - в період з 27.05.2019 року (день порушення провадження у справі) до 27.07.2019 року (день закриття провадження у справі); акт приймання-передачі юридичних послуг: від 03.06.2019 року на суму 30 000грн., підписаний "від руки" ОСОБА_1 (з приписом "в.о.директора"); акт від 29.07.2019 року на суму 98 365,85грн.

Так, переліку наданих послуг в якості правової допомоги в актах не вказано;комп`ютерні роздруківки з назвою «рахунки» від 03.06.2019 року та від 29.07.2019 року не містять підпису посадових осіб підприємств, копії роздруківок завірені адвокатом Дядюк Є.М.;звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 18.07.2019 року №149, від 30.07.2019 року №154; накази про відрядження адвоката Дядюк Є.М. від 12.07.2019 року №74-ОД/19 на 15.07.2019 року для представництва інтересів клієнта у судовому засіданні в Східному апеляційному господарському суді м.Харкова та від 26.07.2019 року №77-ОД/19 на 29.07.2019 року для представництва інтересів клієнта у судовому засіданні в господарському суді Луганської області; рахунок фактуру від 04.07.2019 року №СФТ-001703 на суму 2 511,26 грн, виставлений товариству "Акварелі" товариством "Редкліфф Партнерз", про вартість оформлення залізничних квитків на маршрут «Київ-Харків» і «Харків-Київ» та вартість квитків; акт про надання послуг від 04.07.2019 року № на суму 2511,26 грн, підписаний представниками ТОВ "Акварелі" та ТОВ "Редкліфф Партнерз" про вартість оформлення залізничних квитків на маршрут «Київ-Харків» і «Харків-Київ» та вартість самих квитків; платіжне доручення від 12.07.2019 року №7430 на суму 2 511, 26 грн, за яким платником є ТОВ "Редкліфф Партнерз", а одержувачем - ТОВ "Акварелі" з призначенням платежу «Оплата за квитки»; рахунок-фактуру від 25.07.2019 року №СФТ-001875 на суму 1 703,46 грн., виставлений ТОВ "Акварелі" ТОВ "Редкліфф Партнерз" про вартість оформлення залізничних квитків на маршрут «Київ-Харків» і «Харків-Київ» та вартість самих квитків; акт про надання послуг від 25.07.2019 року № на суму 1703,46 грн., підписаний представниками ТОВ "Акварелі" ТОВ "Редкліфф Партнерз", в якому зміст - тотожній змісту рахунку фактурі; платіжне доручення від 30.07.2019 року №7510 на суму 1 703,46 грн., за яким платником є ТОВ "Редкліфф Партнерз", а одержувачем - ТОВ "Акварелі" з призначенням платежу «Оплата за квитки»; платіжне доручення від 03.06.2019 року №ПН18073 на суму 30 000 грн., за яким платником є банк «Південний», одержувачем є ТОВ "Редкліфф Партнерз" з призначенням платежу «Оплата за надання правової допомоги ТОВ «Луганськ-Солар» ч/з ОСОБА_1 ; 41755389 (цей номер є ід. Кодом відповідача), згідно договору від 03.06.2019 року (квит. №ПН2067)»;комп`ютерна роздруківка про здійснені відповідачем поїздки на таксі; роздруковані копії поштових квитанцій про поштові відправлення «Укрпоштою «Експрес» пересилань. Кому і що пересилалось в квитанціях не зазначено.

Заявник посилається на те, що свої наміри про стягнення з позивача судових витрат (орієнтовно) у сумі 134 000 грн., він висловив у відзиві, але до відшкодування їх не заявив, оскільки до закінчення провадження відповідач, не міг знати скільки він витратить в подальшому при розгляді справи.

08.08.2019 року господарським судом Луганської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За ч.6 ст.130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Надавши оцінку документам, які відповідач надіслав до суду з заявою про відшкодування судових витрат позивачем, господарський суд перщої інстанції дійшов до вірного висновку, що доказів на вимогу приписів ст.126 ГПК України відповідач не надав. Не надано до матеріалів справи доказів фактично виконаних робіт, витраченого часу, не визначено обсягу наданих адвокатом послуг, ніяким чином не враховано і не прийнято до уваги адвокатом (чи адвокатським об`єднанням) складності спору, як і не враховано ціну позову, яка майже дорівнює вартості послуг адвоката відповідача.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено:

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до п.1.1.1. Договору від 03.06.2019 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Редкліфф Партнерз" про надання безоплатної правової допомоги (далі- Договір) представництво у встановленому порядку інтересів клієнта у господарських судах першої інстанції і апеляційної інстанції, а також у будь-яких підприємствах, установах та державних органах (включаючи органи примусового виконання рішень)- у зв`язку із господарською справою №913/261/19 у господарському суді Луганської області.

Згідно п.1.2. Договору призначення адвокатів Об`єднання Клієнт усвідомлює, що над його справою будуть працювати будь-які адвокати Об`єднання. З метою надання правової допомоги адвокат користується будь-якими правами захисника, представника, заявника, позивача, відповідача, третьої особи, окрім укладення мирової угоди (угоди про визнання винуватості) чи інших правочинів в інтересах Клієнта.

Пунктом 2.1.1. Договору передбачено, що Об`єднання погоджується представляти клієнта на всіх слуханнях, судових розглядах, утому числі у будь-яких цивільних, адміністративних, кримінальних та господарських справах, посередницьких зустрічах для врегулювання згаданої вище справи і будь-якось пов`язаних з нею питань, необхідних для вирішення суперечок, які перебувають на етапі розгляду.

Відповідно до п.3.1 Договору, сторони погодили граничну фіксовану плату за правову допомогу, зазначену у п.1.1. Якщо умови будь-якого застереження порушуються, то Об`єднання може обчислювати плату за надання правової допомоги відповідно до погодинних ставок юристів, зазначених у п.3.2.

Згідно п. 3.2. Договору, з урахуванням п.3.1., плата за правову допомогу розраховується на підставі витраченого адвокатами Об`єднання часу за такими погодинними ставками: партнер-450 євро; радник-400 євро; старший юрист - 330 євро; юрист 1-250 євро; юрист2-275 євро; молодший юрист-180 євро та помічник юриста -90 євро.

У пункті 3.3. Договору, зазначено, що рахунки за надану правову допомогу виставляються та обчислюються у гривнях. Якщо інше не передбачено домовленістю сторін, Об`єднання виставлятиме рахунки щомісяця.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи містять рахунки, які виставлялись Товариству з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" Товариством з обмеженою відповідальністю "Редкліфф Партнерз", а саме: комп`ютерні роздруківки з назвою «рахунки» від 03.06.2019 року та від 29.07.2019 року, платіжне доручення від 03.06.2019 року №ПН18073 на суму 30 000 грн., за яким платником є банк «Південний», одержувачем є ТОВ "Редкліфф Партнерз" з призначенням платежу «Оплата за надання правової допомоги ТОВ «Луганськ-Солар» ч/з ОСОБА_1, згідно договору від 03.06.2019 року.

Втім, доказів, в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, які б свідчили про сплату відповідачем вказаних рахунків, адвокатом Дядюк Є.М. не надавалось як господарському суду першої інстанції так і Східному апеляційному господарському суду, що виключає підстави для стягнення таких витрат з позивача.

Крім того, до матеріалів справи додано копії: ордера серії КС № 289637 від 03.06.2019 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом про надання безоплатної правової допомоги №б/н від 03.06.2019 року у судах всіх інстанцій (включаючи господарський суд Луганської області, тощо), органах примусового виконання рішень адвокатом, який приймає участь у даній справі Дядюк Євгеном Миколайовичем ; та свідоцтва про право на зайняття ним адвокатською діяльністю №3521 від 27.11.2008 року (а.с.55, 56 та а.с. 69,70 том 1).

Також, відповідно до копії ордеру серії КС №289507 від 27.06.2019 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом про надання безоплатної правової допомоги №б/н від 03.06.2019 року у судах всіх інстанцій (господарському суді Луганської області, Східному апеляційному господарському суді), органах примусового виконання рішень, адвокатом, який приймає участь у даній справі є Дядюк Євген Миколайович (а.с.116,117 том 1).

Однак, з ордеру серії КС № 289637 від 03.06.2019 року та ордеру №289507 не можливо встановити, в якому саме органі (установі) адвокат Дядюк Є.М. надав правову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" по даній справі.

Вказане суперечить вимогам п.13 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 року № 36.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №9901/847/18, провадження №11-44заі19.

Так, згідно із частиною четвертою ст.60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Таким чином, судові органи чітко відокремлені від інших органів державної влади.

Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога».

Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду, втім, ордер на надання правової допомоги серії КС № 289637 від 03.06.2019 року та ордер на надання правової допомоги КС №289507 від 27.06.2019 року містять назви декількох установ та судів, де адвокатом Дядюк Є. М надавались послуги.

А за таких обставин, оскільки адвокатом Дядюк Є.М., як представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" документально не доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу у даній справі, належного ордера на підтвердження своїх повноважень, а саме: всупереч вимогам законодавства до суду подано ордери, у яких зазначено назву декількох установ та судів, в яких надається правова допомога, підстав для стягнення правничої допомоги з позивача не має.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові по вказаній справі зазначила, що звернення до суду, в тому числі, до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики [статті 17 та 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII)] з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 КАС та статті 10 Закону № 1402-VIII) передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви про компенсацію фактично понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача повністю, відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ Солар" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 08.08.2019 року у справі №913/261/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.09.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін