ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019р.м. ДніпроСправа № 904/3233/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трабл-Шутер Сервіс", м. Кам`янське Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за виконані роботи у розмірі 163869грн.60коп., 3% річних у розмірі 7852грн.27коп. та інфляційних втрат у розмірі 80607грн.46коп.

Представники:

від позивача: Маглиш Л.С., т.в.о. директора, наказ №27-06/19 від 27.05.2019р.;

від відповідача: Сидорчук І.С., довіреність №16/2019 від 28.05.2019р.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Трабл-Шутер Сервіс" звернулось до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" з позовом про стягнення суми основного бору за виконані роботи у розмірі 163869грн.60коп., 3% річних у розмірі 7852грн.27коп. та інфляційних втрат у розмірі 80607грн.46коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору підряду №90р/14 від 25.03.2014р., в частині розрахунків за виконані роботи, з урахуванням договору №9/07-19 про відступлення права вимоги (цесії) від 02.07.2019р.

Разом із позовною заявою позивач заявив клопотання, в якому просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 03.09.2019р.

15.08.2019р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/10198/15 порушено провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково технічний центр "Камертон" свої грошові вимоги у справі №904/10198/15 не заявляв.

З огляду на наведені обставини, у відповідача була відсутня можливість виконати свої зобов`язання за договором підряду №90р/14 від 25.03.2014р.

Також відповідач зазначає, що 3% річних та сума інфляційної складової, нараховані позивачем, не підлягають стягненню в силу приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

03.09.2019р. позивач надав відповідь на відзив, у якій просить визнати відзив відповідача на позов таким, що підтверджує розмір заборгованості на суму 252329грн.33коп., але не містить підстав звільнення від зобов`язання оплати за виконані роботи. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити його вимоги у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що посилання відповідача на те, що кредиторські вимоги ТОВ "Науково-технічний центр "Камертон" повинні бути заявлені в процедурі банкрутства, спростовуються положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який не містить обов`язку кредитора звернутися до суду з кредиторськими вимогами, але дає кредитору це право.

Крім того, позивачем вказано, що ухвала про затвердження реєстру кредиторів по справі №904/10198/15 від 11.10.2017р. не містить посилання на те, що незаявлені вимоги в процедурі банкрутства є погашеними, а при нарахуванні 3% річних та індексу інфляції позивачем враховано дію мораторію під час процедури банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019р. у судовому засіданні оголошувалась перерва до 30.09.2019р.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив таке.

25 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Камертон", як підрядчиком, укладено договір підряду №90р/14 (далі договір підряду).

Згідно з пунктом 1.1 договору підряду замовник доручає, а підрядчик приймає на себе зобов`язання з виконання робіт по капітальному ремонту турбіни АТ-25-1 ст. №3 (інв. №0301) в котло-турбінному цеху замовника (далі роботи), перелік яких наведено в кошторисі, що є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна вартість договору складає: 306427,20грн., у тому числі ПДВ: 51071,20грн. (п. 3.1 договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору підряду строк виконання робіт 2-4кв. 2014р.; датою початку виконання робіт є дата 01.04.2014р.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що здавання-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом виконаних робіт, який оформлюється протягом 5 робочих днів з моменту фактичного виконання робіт.

Місце виконання робіт: 51925, м. Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2 (територія ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ") (п. 5.4 договору підряду).

За умовами пункту 4.1 договору підряду розрахунки проводяться у термін протягом 20-ти календарних днів після підписання сторонами акту виконаних робіт виконаних підрядним способом (форма №КБ-2в), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма №КБ-3), і проведення всіх приймально-здавальних іспитів згідно з ПТЕ і ПТБ у визначені сторонами терміни, шляхом оплати замовником при пред`явленні підрядчиком рахунка на оплату.

Пунктом 10.1 договору підряду визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, підрядник належним чином виконав взяті на себе за договором підряду зобов`язання, про що свідчать підписані Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Камертон" без заперечень та зауважень акт №1 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2014р. на суму 306427грн.20коп. (а.с. 26-35).

За твердженням позивача, замовник розрахувався з підрядником за виконані роботи лише частково. Таким чином, у Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Камертон" утворилась заборгованість за договором підряду в сумі 163869грн.60коп.

В подальшому Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" було неодноразово перейменоване і новим найменування товариства в результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, що пов`язані з приведенням Статуту у відповідність з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" №514-VI від 17.09.2008 року, є Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" (п. 1.1, 1,2 нової редакції Статуту Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", затвердженої 25.04.2018р. Загальними зборами ПрАТ "Дніпровська ТЕЦ").

02.07.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Камертон", як цедентом, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Трал-Шутер Сервіс", як цесіонарієм, було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №9/07-19 (далі договір про відступлення права вимоги).

Відповідно до пункту 1 договору про відступлення права вимоги цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цементові, і стає кредитором за грошовими вимогами цементами до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (місцезнаходження та платіжні реквізити: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2, ідентифікаційний код за , р/р № НОМЕР_1 у Філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Держаний ощадний банк України", МФО 305482), яке надалі іменується "боржник".

Згідно з пунктом 2 договору про відступлення права вимоги за цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника сплати залишку непогашеної заборгованості в загальній сумі 364029грн.60коп., у тому числі за договором підряду №90р/14 від 25.03.2014 року, укладеним між цедентом і боржником, в розмірі 163869грн.60коп.

Право вимоги цедента, що відступається цесіонарієві, засвідчується, зокрема:

- договором підряду №90р/14 від 25.03.2014 року та додатками до нього;

- актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за листопад 2014 року та додатками до нього;

- довідкою №05-21/4 від 13.01.2017 року зустрічної звірки з ТОВ "Науково-технічний центр "Камертон", проведеною з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку з ПАТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" за період з 01.01.2013 по 30.11.2016 та додатками до неї;

- запитом ПАТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" №206/06 від 31.01.2017 року на підтвердження сум сальдо та взаєморозрахунків;

- актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2014-01.11.2016 між ПАТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" та ТОВ "Науково-технічний центр "Камертон" (п. 2 договору про відступлення права вимоги).

Копії вищевказаних документів містяться у матеріалах справи (а.с. 36, 37, 43-51).

Пунктом 5 договору про відступлення права вимоги передбачено, що до цесіонарія переходять також і права, які нерозривно пов`язані із основним зобов`язанням боржника.

За умовами пункту 6 договору про відступлення права вимоги сторони визнають, що цесіонарій повідомлений про заперечення, які існують у боржника на момент підписання договору і які можуть бути висунуті проти вимог цесіонарія, а також про зміст листування і переговорів між цедентом і боржником.

Відповідно до пункту 7 договору про відступлення права вимоги цедент зобов`язаний на протязі 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання цього договору повідомити (рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення чи під розписку) боржника про поступку права вимоги, із зазначенням суми грошової вимоги, що була ним відступлена цесіонарію, найменування та реквізитів, в тому числі і платіжних, цесіонарія.

Цесіонарій зобов`язується на письмову вимогу боржника направити останньому докази того, що відступлення права грошової вимоги дійсно мало місце, а саме - належним чином завірену копію даного договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 12 договору про відступлення права вимоги).

Згідно із частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Приписами ст. 513 цього Кодексу встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень Цивільного кодексу України та умов договору відступлення права вимоги, позивач набув прав кредитора відносно відповідача за договором №90р/14 від 25.03.2014р. в частині права вимоги сплати залишку заборгованості за виконані роботи в розмірі 163869грн.60коп.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 12.07.2019р. відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги №23/19 від 02.07.2019р. з вимогою про виконання зобов`язань, у тому числі, за договором підряду №90р/14 від 25.03.2014р. щодо оплати боргу у розмірі 163869грн.60коп. у семиденний строк від дня отримання цього повідомлення шляхом перерахування грошових коштів на вказаний позивачем розрахунковий рахунок.

Однак, за твердженням позивача, відповідач свого грошового зобов`язання зі сплати вартості виконаних робіт за договором підряду не виконав.

З огляду на невиконання відповідачем умов вимоги, викладеної у повідомленні про відступлення права вимоги №23/19 від 02.07.2019р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач факту наявності заборгованості в розмірі 163869грн.60коп. за виконані за договором підряду роботи не заперечує, але з позовними вимогами не погоджується, посилаючись на положення п. 4-3 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом спору у даній справі є правовідносини сторін, що виникли за договором про підряду, з наступною заміною кредитора у цьому договірному зобов`язанні.

Положеннями частини 2 статті 317 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно зі статтею 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Частиною 4 статті 879 цього Кодексу визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Таким чином, виходячи зі змісту положень ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України та умов п. 4.1 договору підряду, строк виконання боржником (замовником) зобов`язання по оплаті виконаних підрядних робіт є таким, що настав.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до положень статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Факт наявності заборгованості за договором підряду підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем шляхом подання належних і допустимих доказів.

Відповідач повинен був виконати зобов`язання з повної оплати вартості робіт, виконаних за договором підряду, протягом 20-ти календарних днів після підписання акту №1 приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2014р. на суму 306427грн.20коп.

За умовами договору про відступлення права вимоги позивач набув прав кредитора відносно відповідача за договором підряду в частині права вимоги сплати заборгованості за виконані роботи в розмірі 163869грн.60коп.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свого зобов`язання по оплаті виконаних підрядних робіт, чим порушив вимоги закону та умови договору підряду.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між тим, в процесі розгляду справи постало питання правомірності застосування приписів п. 4-3 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до спірних відносин, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з матеріалами справи ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. було порушено провадження у справі №904/10198/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

07.03.2018р. набрав чинності Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Частина 5 статті 12 вказаного вище Закону передбачає, що справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/ господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

На підставі наведеної статті Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" провадження у справі №904/10198/15 про банкрутство відносно відповідача - АТ "Дніпровська теплоцентраль" припинено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018р., якою також скасовано мораторій, введений ухвалою суду від 17.12.2015р.

При цьому, Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" не містить положень про те, що кредиторська заборгованість підприємства, яка виникла до початку процедури приватизації, вважається погашеною після припинення провадження у справі банкрутство на підставі п. 4-3 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання зобов`язальних правовідносин за участю державних підприємств, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення кредитора до суду з вимогами до боржника, які виникли на підставі господарського договору, а його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Пунктом 4-3 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Таким чином, норма п. 4-3 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" стосується лише тимчасової заборони для стягнення на підставі виконавчого документа до завершення процедури приватизації боржника.

За викладених обставин суд дійшов висновку щодо наявності у відповідача зобов`язань з оплати заявленої до стягнення позивачем суми основного боргу в розмірі 163869грн.60коп. Тож, з огляду на відсутність доказів сплати вказаної заборгованості, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу задовольняються судом.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 7852грн.27коп. за періоди з 19.01.2015р. по 16.12.2015р. і з 14.11.2018р. по 22.07.2019р. та інфляційні втрати в сумі 80607грн.46коп. за періоди з січня по грудень 2015р. та з листопада 2018р. по червень 2019р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. про порушення провадження у справі №904/10198/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, який скасовано на підставі ухвали суду від 13.11.2018р. у даній справі.

Згідно з частиною 3 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Перевіркою наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем при здійсненні нарахувань враховано період, протягом якого діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Однак, оскільки заборгованість за договором підряду виникла до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача, то позивач, як новий кредитор у даному зобов`язанні, за змістом ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є конкурсним кредитором відповідача. А отже, на нього розповсюджується дія п. 4-3 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону в частині заборони після припинення провадження у справі про банкрутство відповідача на застосування індексу інфляції за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання та трьох процентів річних від простроченої суми.

Тому заперечення відповідача проти позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат із посиланням на приписи п. 4-3 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" приймаються судом до уваги, у зв`язку з чим у вимогах в цій частині позову слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2458грн.05коп.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Про приватизацію державного і комунального майна", статями 4, 13, 14, 20, 42, 46, 74, 76-80, 86, 91, 129, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трабл-Шутер Сервіс" до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення суми основного бору за виконані роботи у розмірі 163869грн.60коп., 3% річних у розмірі 7852грн.27коп. та інфляційних втрат у розмірі 80607грн.46коп. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (ідентифікаційний код 00130820; адреса місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Заводська, будинок 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трабл-Шутер Сервіс" (ідентифікаційний код 41906707; місцезнаходження: 51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Сачка, будинок 26, приміщення 16) основний борг у розмірі 163869грн.60коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2458грн.05коп.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення 3% річних у розмірі 7852грн.27коп. та інфляційних втрат у розмірі 80607грн.46коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні 30.09.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 07.10.2019р.

Суддя Р.Г. Новікова