ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2019 р. Справа№ 910/3535/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Тищенко А.І.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019

у справі №910/3535/19 (суддя Мудрий С.М.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 97998,74 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 97998,74 грн.

Позов обґрунтований тим, що в силу приписів ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група страхове відшкодування в розмірі 97998,74 грн, судовий збір в розмірі 1921 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Renault, д.н. НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 року у справі №910/3535/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає вимогам ст.236 ГПК України щодо законності й обґрунтованості, а неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.277 ГПК України є підставою для скасування ухваленого рішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що на момент ДТП водій ОСОБА_1 був позбавлений права керувати транспортним засобом "Toyota Prado" н.з. НОМЕР_2 , що свідчить про неправомірність володіння автомобілем під час ДТП, а тому вказана ДТП не може визнаватися страховим випадком.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Разіна Т.І., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/3535/19, визначено здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/3535/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

15.07.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі оскаржуване рішення.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3585/19 від 10.09.2019 року у зв`язку з перебуванням суддів Разіної Т.І. та Коробенка Г.П., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3535/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.09.2019 року, у зв`язку з перебуванням суддів Разіної Т.І. та Коробенка Г.П. у відпустках, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/3535/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Тищенко А.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 року у справі №910/3535/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.01.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2301-16-00243, відповідно до якого застраховано автомобіль марки Renault, д.н. НОМЕР_1 .

03.07.2017 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Renault, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля марки Toyota, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою № НОМЕР_3 про дорожньо-транспортну пригоду.

Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області №676/3536/17 від 04.08.2017 ОСОБА_1 визнано винним у правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.130 КУпАП та ст.124 КУпАП.

Відповідно до звіту №64/17 про оцінку автомобіля Renault, д.н. НОМЕР_1 від 07.09.2017 вартість відновлювального ремонту, для усунення пошкоджень, що виникли в наслідок ДТП, за розцінками спеціалізованого СТО, станом на 03.07.2017 складає 202959,55 грн з урахуванням ПДВ.

27.09.2017 позивач як страховик склав страховий акт №ЗСКА-6871 та розрахунок до нього, відповідно до яких розмір страхового відшкодування становить 97998,74 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 97998,74 грн, що підтверджується платіжним дорученням №28919 від 28.09.2017.

Позивач звернувся до Відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу від 27.10.2017 №11/16751, в задоволенні якої відповідачем відмовлено листом від 25.01.2018№346/18 з посиланням на те, що ОСОБА_1 на час настання дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Toyota, д.н. НОМЕР_2 , у зв`язку з цим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АК /479954 від 29.08.2016 р.

Згідно з ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п.22.1. ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2301-16-00243 від 24.01.2017 згідно платіжного доручення №28919 від 28.09.2017 виплатив страхувальнику ( ОСОБА_2 ) страхове відшкодування в сумі 97998,74 грн.

Судом встановлено, що відповідач станом на дату виникнення ДТП - 03.07.2017 був страховиком цивільно-правової відповідальності водія автомобіля Toyota, д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АК/479954 (ліміт по майну - 100000 грн, франшиза - 0 грн).

Як зазначає відповідач, на момент ДТП водій ОСОБА_1 був позбавлений права керувати транспортним засобом "Toyota Prado" н.з. НОМЕР_2 , що свідчить про неправомірність володіння автомобілем під час ДТП, а тому вказана ДТП не може визнаватися страховим випадком. Апеляційний суд з вказаними доводами відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд повинен встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, судом не встановлено, а скаржником не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.76-77 ГПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Toyota, д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_1 .

Також судом не встановлено заволодіння застрахованим автомобілем Toyota, д.н. НОМЕР_2 неправомірним способом водієм ОСОБА_1 . З огляду на таке, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про відсутність права на управління транспортним засобом у водія Toyota, д.н. НОМЕР_2 на момент скоєння ним ДТП та відсутність підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.04.2019 у справі №910/14693/17.

Отже, відповідач як страхувальник автомобіля Toyota, д.н. НОМЕР_2 є відповідальним за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації його страхувальником зазначеного автомобіля згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК /479954. Зокрема, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду, завдану автомобілю Renault, д.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка сталася 03.07.2017 о 18:30 у м. Києві у сумі, яка фактично була виплачена страхувальнику та складає 97998,74 грн.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Renault, д.н. НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/3535/19 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.253-254, 269, п.1 ч.1 ст.275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/3535/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі №910/3535/19 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3535/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст.287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.І. Тищенко

К.В. Тарасенко