ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 910/20059/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від б/д (вх. №09.1-04.1/2236/19 від 21.03.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019

у справі №910/20059/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю представників учасників справи:

від позивача Цвєтков В.М. довіреність № 18-0014/26169 від 17.05.19

від відповідача Лабунська М.П. довіреність № б/н від 06.02.17,

Мартиновський О.В., ордер серія КС №512257 від 11.03.19

від третьої особи 1 не з`явились

від третьої особи 2 не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" про погашення в рахунок заборгованості Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" за Кредитними договорами № 03/2 від 11.02.2009, № 03/6 від 05.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до них) перед Національним банком України в загальній сумі (станом на 05.10.2016) 106 752 824, 85 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.03.2009, укладеним між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на нерухоме майно: нежилий будинок (літ. А) загальною площею 2 551, 60 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5 та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною 52 693 100, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позичальником (третя особа-1) за кредитними договорами № 03/2 від 11.02.2009 та 03/6 від 05.03.2009, виконання зобов`язання за якими забезпечено іпотечним договором від 05.03.2009, який укладено між позивачем, відповідачем та третьою особою-1, не повернуто отриманий кредит та не сплачено проценти за користування кредитними коштами, Національний банк України просить звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку», шляхом проведення прилюдних торгів іпотечного майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.12.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 (повний текст складено 18.02.2019) позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" за Кредитними договорами № 03/2 від 11.02.2009, №03/6 від 05.03.2009 перед Національним банком України в загальній сумі заборгованості (станом на 05.10.2016) 106 752 824 грн 85 коп., яка складається з заборгованості за Кредитним договором № 03/2 від 11.02.2009: заборгованість за кредитом - 37 373 000 грн 00 коп., заборгованість за процентами - 5 058 665 грн 94 коп., штраф 30 000 грн 00 коп.; за Кредитним договором № 03/6 від 05.03.2009 року: заборгованість за кредитом - 56 600 000 грн 00 коп., заборгованість за процентами - 7 661 158 грн 91 коп., штраф - 30 000 грн 00 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.03.2009, укладеним між Національним баком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті", посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 672, а саме на майно: нежилий будинок (літ. А) загальною площею 2 551, 60 кв. м., що заходиться за адресою: місто Київ, вулиця Кудрявська, будинок 3/5. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з початковою 58 608 903, 00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на користь Національного банку України витрати по сплаті судового збору у розмірі 206 700 грн 00 коп.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд з посиланням на ст. ст. 564, 575, 599, 1049, 1054, 1056-1, ЦК України, ст. ст. 193, 216, 230 ГК України, ст. ст. 1, 3, 7, 11, 18, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку» та встановлення обставин невиконання позичальником умов кредитних договорів, дійшов висновку про обґрунтованість позовних. Щодо строків позовної давності, місцевим господарським судом встановив досягнення між сторонами згоди про збільшення строків позовної давності на 10 років.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті", 11.03.2019 подав апеляційну скаргу б/н від б/д (вх. №09.1-04.1/2236/19 від 21.03.2019), просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/20059/16 скасувати повністю, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, до апеляційної скарги долучено клопотання, в якому апелянт просить визнати поважною причину пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження, поновити пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказуючи на порушення норм процесуального закону зазначає, що матеріали справи не містять ані оригіналів кредитних договорів, ані належним чином засвідчених копій. Судом встановлено початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні 58 608 903,00 грн, тоді як позивачем її розмір визначено в сумі 52 693 100,00 грн. За наведеного, відповідач вважає, що оскільки позивачем заява про зміну позовних вимог не заявлялась та додатково судовий збір не сплачувався, судом першої інстанції порушено принцип диспозитивності. Також апелянт наголошує на тому, що судом не встановлювались обставини щодо нотаріального посвідчення іпотечного договору, так як наявний на договорі напис нотаріуса не відповідає вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004. А тому, на думку апелянта, вказаний іпотечний договір не може вважатися таким, що уколений з дотриманням нотаріальної форми правочину та, відповідно, є нікчемним. Відповідач звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи меморіальні ордери про перерахування позичальнику сум кредиту не є належними і допустимими доказами. Крім того, вказує на те, що йому не було завчасно надіслано розрахунок заборгованості за кредитними договорами.

Щодо порушень норм матеріального права, апелянт стверджує про помилковість застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин у даній справі норм ст. ст. 11, 33, 35, 39, 41 Закону України «Про іпотеку». На переконання відповідача, у зв`язку з відсутністю належних доказів перерахування позивачем коштів третій особі судом помилково не було застосовано до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 у апеляційну скаргу б/н від б/д (вх. №09.1-04.1/2236/19 від 21.03.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/20059/16 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" пропущений строк для усунення недоліків, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від б/д (вх. №09.1-04.1/2236/19 від 21.03.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/20059/16. Позивачу та третім особам встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, клопотань, пояснень до 03.06.2019.

17.05.2019 від Національного банку України надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що при зверненні з даним позовом ним було сплачено судовий збір за максимальною ставкою судового збору, а тому сторона вважає, що незалежно від вартості предмета іпотеки сума мита є незмінною. Щодо надання оригіналів документів на огляд суду позивач зазначає, що на виконання вимог ухвали суду від 10.12.2018 в судовому засіданні 16.01.2019 Національним банком України надано витребувані судом документи на огляд. Також позивач вказує на те, що ним 16.01.2017 та 07.04.2017 подано суду виписки з особового рахунку позичальника, які, в силу приписів чинного законодавства є належними і допустимими доказами отримання позичальником кредитних коштів. Щодо тверджень апелянта про нікчемність іпотечного договору позивач, посилаючись на приписи ст. 204 ЦК України, вказує на недоведення відповідачем факту спростування презумпції правомірності правочину. Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасником справи не підлягають доказуванню, тоді як, третя особа-1 повністю визнає та погоджується з наявністю кредитної заборгованості за договорами.

Треті особи не скористалися своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 справу призначено до розгляду на 19.08.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 розгляд справи відкладено на 23.09.2019.

Представники третіх осіб в судове засідання 23.09.2019 не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення № 519 та № 527, згідно яких 09.09.2019 третіми особами отримано процесуальні документи суду. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даних учасників справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду спору судом, враховуючи те, що явка представників третіх осіб обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третіх осіб, повідомлених належним чином про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представники відповідача в судовому засіданні 23.09.2019 вимоги апеляційної справи підтримали та просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задовленні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 23.09.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві, просив рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

11.02.2009 року між Національним банком України (кредитор за договором, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (організаційно-правову форму якого змінено на Публічне акціонерне товариство; позичальник за договором, третя особа-1 у справі) укладено Кредитний договір № 03/2 (далі Кредитний договір № 03/2), згідно умов якого Кредитор надає Позичальнику кредит на суму 37 400 000,00 грн. в рахунок відкритої невідновлювальної кредитної лінії в сумі 700 000 000,00 грн. на строк з 11 лютого 2009 року по 22 грудня 2009 року за ставкою 18,00 % річних.

Додатковим договором № 7 від 02.04.2014 сторони виклали Кредитний договір № 03/2 у новій редакції та визначили, що в рахунок невідновлювальної кредитної лінії за кредитним договором Кредитор надає Позичальнику кредит на суму 37 400 000, 00 грн. на строк з 11 лютого 2009 року по 20 травня 2015 року (включно).

Розмір процентної ставки встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України плюс два процентних пункти, та на день укладення цього договору становить 8,5% річних (облікова ставка Національного банку України станом на 02.04.2014 становить 6,5). Процентна ставка а кредитом є змінною, в залежності від діючої облікової ставки Національного банку України.

При зміні облікової ставки Національного банку України в процесі виконання Кредитного договору Позичальник, з дати набрання чинності нової облікової ставки, самостійно перераховує розмір процентної ставки, застосовуючи діючу облікову ставку Національного банку України плюс два процентних пункти.

Базовою кількістю днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

Пунктом 1.2. Кредитного договору № 03/2 передбачено, що повернення кредиту здійснюється за наступним графіком: 20 травня 2015 року 37 400 000,00 грн.

За умовами пункту 1.3. Кредитного договору № 03/2 передбачено, що Позичальник повертає кредит на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ОПЕРУ Національного банку України, код банку 300001, ідентифікаційний код за , окремим платежем з обов`язковим зазначенням в реквізиті «Призначення платежу» системного номеру кредитного договору ID 1.

Додатковим договором № 8 від 28.11.2014 року позивач та третя особа-1 доповнили пункт 1.3 Кредитного договору № 03/2 абзацом такого змісту: «Позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року 26.12.2014, за грудень 2014 27.01.2015, за січень 2015 27.02.2015.

27.02.2015 року між Національним банком України та Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (організаційно-правову форму якого змінено на Публічне акціонерне товариство) укладено Додатковий договір № 9 до Кредитного договору № 03/2, яким абзац 1 п. 1.1. розділу 1 викладено у такій редакції: «В рахунок не відновлювальної кредитної лінії за кредитним договором Кредитор надає Позичальнику кредит на суму 37 373 000, 00 грн. на строк з 11.02.2009 по 10.06.2015 (включно)».

Також, вищевказаним Додатковим договором позивач та третя особа-1 змінили пункт 1.2. Кредитного договору № 03/2 та визначили, що повернення кредиту здійснюється за наступним графіком: 10.06.2015 37 373 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3. Кредитного договору № 03/2, в редакції Додаткового договору № 9 від 27.02.2015, Позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту.

Сторони домовились перенести з лютого-травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року.

Додатковим договором № 10 від 13.03.2015 сторони доповнили пункт 1.1. розділу 1 Кредитного договору № 03/2 передостаннім абзацом такого змісту: «На період з 02.03.2015 по 10.06.2015 процентна ставка за користування кредитом встановлюється на рівні 21,5% річних.

05.03.2009 року між Національним банком України (кредитор за договором, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (організаційно-правову форму якого змінено на Публічне акціонерне товариство; позичальник за договором, третя особа-1 у справі) укладено Кредитний договір № 03/6, відповідно до пункту 1.1. якого Кредитор надає Позичальнику кредит на суму 56 600 000,00 грн. в рахунок відкритої невідновлювальної кредитної лінії в сумі 1 700 000 000,00 грн. на строк з 05.03.2009 по 23.12.2009 зі ставкою 18% річних. Базова кількість днів для нарахування процентів 365.

В подальшому, до вищевказаного Кредитного договору між позивачем та третьою особою було укладено ряд Додаткових договорів, якими змінювались його умови.

02.04.2014 року позивач та третя особа-1 уклали Додатковий договір № 8, яким виклали Кредитний договір № 03/6 в новій редакції.

Пунктом 1.1. Кредитного договору № 03/6 передбачено, що в рахунок не відновлювальної кредитної лінії за кредитним договором Кредитор надає Позичальнику кредит на суму 56 600 000, 00 грн. на строк з 05.03.2009 року по 20.05.2015 року (включно).

Розмір процентної ставки встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України плюс два процентних пункти, та на день укладання цього Договору становить 8,5% річних (облікова ставка Національного банку України станом на 02.04.2014 становить 6,5%). Процентна ставка за кредитом є змінною, в залежності від діючої облікової ставки Національного банку України.

При зміні облікової ставки Національного банку України в процесі виконання Кредитного договору Позичальник, з дати набрання чинності нової облікової ставки, самостійно перераховує розмір процентної ставки, застосовуючи діючу облікову ставку Національного банку України плюс два процентних пункти.

Базовою кількістю днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

За умовами пункту 1.2. Кредитного договору № 03/6 повернення кредиту здійснюється за наступним графіком: 20 травня 2015 року 56 600 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3. Кредитного договору № 03/6 Позичальник повертає кредит на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ОПЕРУ Національного банку України, код банку 300001, ідентифікаційний код за , окремим платежем з обов`язковим зазначенням в реквізиті «Призначення платежу» системного номеру кредитного договору ID 1.

Додатковим договором № 10 від 28.11.2014 року позивач та третя особа-1 доповнили пункт 1.3 Кредитного договору № 03/2 абзацом такого змісту: «Позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року 26.12.2014, за грудень 2014 27.01.2015, за січень 2015 27.02.2015.

27.02.2015 року між позивачем та третьою особою-1 було укладено Додатковий договір № 11 до Кредитного договору № 03/6, яким викладено у новій редакції абзац 1 п. 1.1. розділу 1 у такій редакції: «В рахунок не відновлювальної кредитної лінії за кредитним договором Кредитор надає Позичальнику кредит на суму 56 600 000, 00 грн. на строк з 05.03.2009 по 10.06.2015 (включно)».

Також, вищевказаним Додатковим договором позивач та третя особа-1 змінили пункт 1.2. Кредитного договору № 03/6 та визначили, що повернення кредиту здійснюється за наступним графіком: 10.06.2015 56 600 000, 00 грн.

Сторони домовились перенести з лютого-травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року.

Додатковим договором № 12 від 13.03.2015 сторони доповнили пункт 1.1. розділу 1 Кредитного договору № 03/6 передостаннім абзацом такого змісту: «На період з 02.03.2015 по 10.06.2015 процентна ставка за користування кредитом встановлюється на рівні 21,5% річних.

Згідно наявних в матеріалах справи виписок по рахунку, на виконання кредитних договорів позивачем надано позичальнику кредит в сумі 37 373 000,00 грн (за Кредитним договором № 03/2) та в сумі 56 600 000,00 грн (Кредитним договором № 03/6), всього 93 973 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними Кредитними договорами між Національним банком України (Іпотекодержатель), Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (організаційно-правову форму якого змінено на Публічне акціонерне товариство; Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір від 05.03.2009 з подальшими договорами про внесення змін до нього.

Згідно з пунктом 1.1. Іпотечного договору (в редакції Договору про внесення змін № 3), Іпотекою за цим Договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя, що випливають з:

- Кредитного договору від 05.03.2009 № 03/6 (далі Кредитний договір-1) зі всіма змінами та доповненнями, що викладені шляхом укладання додаткових договорів до нього, у тому числі і тими, які будуть укладені/можуть бути укладені у майбутньому, укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником з:

- повернення кредиту в сумі та строком повернення, що обумовлені Кредитним договором-1;

- сплати відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому Кредитним договором-1;

- Кредитного договору від 11.02.2009 № 03/2 (далі Кредитний договір-2) зі всіма змінами та доповненнями, що викладені шляхом укладання додаткових договорів до нього, у тому числі і тими, які будуть укладені/можуть бути укладені у майбутньому, укладеного з Іпотекодержателем та Позичальником з:

- повернення кредиту в сумі та строком повернення, що обумовлені Кредитним договором-2;

- сплати відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому Кредитним договором-2. За умовами пункту 1.3. Іпотечного Договору, в редакції Договору про внесення змін від 27.01.2010, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобов`язань Позичальника (боржника) є нежилий будинок (літ. А) загальною площею 2 551, 60 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5.

Згідно висновку про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» 25.12.2009, вартість предмету іпотеки становить 81 920 000,00 грн. За згодою сторін заставна вартість предмета іпотеки визначається у сумі 81 920 000,00 грн.

Пунктом 1.6. Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником відповідних положень Кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем відповідних положень цього Договору, Іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до пунктів 2.1.4., 2.1.5. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником умов Кредитного договору та/або невиконання Іпотекодавцем умов цього Договору, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця; за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають з Кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, комісії та інших платежів, неустойку, пеню, витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також інші збитки, завдані порушенням основного зобов`язання чи умов цього Договору.

Пунктом 5.1. Іпотечного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання боржником, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя (пункт 5.2. Іпотечного Договору).

Відповідно до пункту 5.5. Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги, що випливають з пункту 2.1.5., 2.1. р. 2 цього Договору.

За умовами пункту 5.6. Іпотечного договору реалізація предмета іпотеки у разі звернення на нього стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 5.7. Іпотечного договору початкова ціна предмета іпотеки для його продажу на прилюдних торгах визначається у встановленому законодавством порядку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

Національним банком України на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" надіслано вимогу про усунення порушень № 18-0005/69345 від 17.08.2016, згідно якої позивач повідомив, що позичальник заборгованість за кредитами та відсотками не погасив, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 106 692 824,00 грн, з яких:

1) за Кредитним договором № 03/2: залишок заборгованості по кредиту 37 373 000,00 грн., заборгованість по процентам 5 058 665,94 грн.,

2) за Кредитним договором № 03/6: залишок заборгованості по кредиту 56 600 000,00 грн., заборгованість за процентами 7 661 158,91 грн.,

Крім того, позивач вимагав у тридцятиденний термін з моменту направлення вимоги здійснити погашення вищенаведеної заборгованості шляхом перерахування грошових коштів в сумі 106 692 824,00 грн на банківський рахунок Національного банку України.

Оскільки вимога позивача не була виконана Товариством з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті", Національним банком України пред`явлено позов у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження - нежитлового будинку (літ. А) загальною площею 2 551, 60 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3 АДРЕСА_1 5, за початковою ціною 52 693 100,00 грн, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами в загальні сумі 106 752 824,85 грн, в т.ч. за кредитним договором № 03/2: залишок заборгованості по кредиту 37 373 000, 00 грн., заборгованість по процентам 5 058 665,94 грн., штраф (п. 2.2.8. Кредитного договору 30 000, 00 грн.; за кредитним договором № 03/6: залишок заборгованості по кредиту 56 600 000,00 грн., заборгованість за процентами 7 661 158,91 грн., штраф (п. 2.2.8. Кредитного договору) 30 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом на підставі представлених до матеріалів справи документів, позивачем на виконання умов кредитних договорів перераховано третій особі-1 кошти в сумі 37 400 000,00 грн та 56 600 000, 00 грн, що, зокрема, підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку позичальника.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 (чинною на час формування виписки), а також п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 (чинної на час прийняття оскаржуваного рішення) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Колегія суддів з урахуванням приписів вищенаведених норм законодавства встановила, що банківські виписки з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Відтак, висновки суду щодо належного виконання позивачем умов кредитних договорів та надання позичальнику кредиту ґрунтуються на підставі вірного дослідження представлених до матеріалів справи доказів.

Поряд з цим, апеляційна інстанція вважає за необхідне зауважити, що між позивачем і третьою особою-1 відсутній будь-який спір щодо отримання позичальником названих сум кредиту. Більше того, матеріали справи містять письмові пояснення по суті спору третьої особи-1, з яких слідує, що вимоги Національного банку України за кредитними договорами №03/2 від 11.02.2009 та №03/6 від 05.03.2009 внесено до реєстру акцептованих кредиторських вимог.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги щодо прийняття місцевим господарським судом рішення на підставі неналежних і недопустимих доказів відхиляються судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи належним чином засвідчених документів, зокрема, відсутність на копіях напису про посаду особи, яка засвідчила доказ та дату, суд апеляційної інстанції зазначає, що під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу того чи іншого документа, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку. Натомість, представлені до позовної заяви докази містять напис «згідно з оригіналом», відтиск печатки Національного банку України та підпис представника банку, який згідно довіреності № 18-0009/46940 від 02.06.2016 наділений усіма правами учасника справи, окрім відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову, зміни підстави або предмету позову, укладення мирової угоди. Тобто, представник позивача, вчиняючи відповідні процесуальні дії, зокрема, щодо подання доказів, не є таким, що обмежений у засвідченні копії документів. Доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки у встановлений додатковими угодами строк позичальник отриманий кредит не повернув та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, за третьою особою-1 рахується заборгованість:

1) за Кредитним договором № 03/2: залишок заборгованості по кредиту -37 373 000, 00 грн., заборгованість по процентам - 5 058 665, 94 грн.;

2) за Кредитним договором № 03/6: залишок заборгованості по кредиту -56 600 000, 00 грн., заборгованість за процентами - 7 661 158, 91 грн.

Заборгованість за кредитними договорами підтверджується виписками по рахунку позичальника не заперечено третьою особою-1, визнано останнім шляхом акцепту кредиторських вимог у межах процедури ліквідації банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості по кредиту та процентам, встановив його вірність, а тому висновок місцевого господарського суду про те, що він проведений з урахуванням умов кредитних договорів та положенням чинного законодавства є вірним.

Твердження апелянта про те, що йому не було завчасно надіслано розрахунок заборгованості за кредитним договором не приймаються судовою колегією, оскільки згідно Листа Національного банку України № 55-0015/19635/5т від 15.03.2017 позивачем надсилався відповідачу відповідний розрахунок, а у випадку наявності сумнівів у сторони щодо його відповідності представленому до матеріалів справи розрахунку, відповідач був не позбавлений можливості скористатися наданим йому процесуальним законом правом на ознайомлення з матеріалами справи у суді першої інстанції (порушено провадження ухвалою суду від 04.11.2016 прийнято оскаржуване рішення 30.01.2019).

Крім того, у відповідності до п. 2.2.8 кредитних договорів (в редакції додаткових угод) позивачем нараховано штраф в сумі 30 000,00 грн за кожним правочином.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 2.2.8 кредитних договорів (в редакції додаткових угод № 3 від 27.01.2010) у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором кредитор має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 30 000,00 грн.

З урахуванням вищевикладених норм та положень умов кредитного договору, а також з огляду на наявність прострочення виконання позичальником свого зобов`язання, у позивача наявне право на нарахування 30 000,00 грн штрафу за кожним кредитним договором.

Відповідно до ст. 564 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-IV) визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 3 Закону № 898-IV іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч. 1 ст. 7 названого Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина 3).

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису зазначеної статті, правомірність правочину презюмується.

Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи, в порядку статті 215 ЦК України, презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору іпотеки, суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку, що цей правочин, в розумінні статей 11, 509 ЦК і статей 173, 174 ГК України, є підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін. Апеляційна скарга в частині доводів нікчемності іпотечного договору визнається необґрунтованою. Натомість, доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо відсутності доказів спростування презумпції правомірності правочину у встановленому законом порядку судовою колегією визнаються слушлини.

Разом з цим, апеляційна інстанція вважає за необхідне зауважити, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення, тобто з моменту її реєстрації (ст. 87 ЦК України), і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Одночасно з правоздатністю у юридичної особи виникає дієздатність. Виникнення дієздатності означає, що юридична особа своїми діями може отримувати, створювати і здійснювати цивільні права та обов`язки. Дієздатність юридичної особи, як і правоздатність, має універсальний характер. Дієздатність юридичної особи здійснюється її органами, які діють відповідно до установчих документів та закону. При цьому, одноособовим керівним органом юридичної особи може бути директор.

Матеріалами справи підтверджується, що іпотечний договір, який укладений між Національним банком України, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Ініціатор-Ріелті» посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. та зареєстрований за № 672. Згідно напису на останній сторінці договору нотаріусом встановлено особи громадян, які підписали договір, їх дієздатність, а також правоздатність Національного банку України, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», повноваження їх представників та належність ТОВ «Ініціатор-Ріелті» майна.

Беручи до уваги те, що фізичні особи підписуючи даний правочин діяли від імені юридичної особи сторони іпотечного договору, судова колегія вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що нотаріусом не було встановлено правоздатність та дієздатність відповідача. Крім того, зі змісту договору вбачається, що іпотекодавець підтверджує, що згідно протоколу № 1 від 16.02.2009 загальних зборів ТОВ «Ініціатор-Ріелті» надано згоду на передачу в іпотеку Національному банку України предмету іпотеки на умовах цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час вирішення спору у суді першої інстанції) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно зі ст. 41 Закону № 898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

За змістом ч. 2 ст. 43 Закону № 898-IV початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Згідно з Висновком експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 9166/17-42/18524/18-49 від 30.08.2018 ринкова вартість об`єкту нерухомого майна, а саме нежилого будинку (літ.А) загальною площею 2 551, 60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Київ, вулиця Кудрявська, будинок 3/ АДРЕСА_3 , з урахуванням того, що приміщення знаходились у доброму технічному стані, визначена із застосуванням порівняльного методичного підходу, базуючись на результатах дослідження наданих документів та вартості пропозицій продажу об`єктів аналогів, з урахуванням ПДВ, становить 58 608 903, 00 грн.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія, з огляду на підтвердження належними засобами доказування наявності заборгованості третьої особи-1 за кредитними договорами, відсутності доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань, враховуючи положення умов іпотечного договору та норм чинного матеріального права, дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі висновку судового експерта.

Твердження апелянта про невірне застосування судом ст. 39 Закону № 898-IV відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки чинна на час прийняття оскаржуваного рішення редакція норми закону визначала необхідність встановлення початкової ціни продажу предмету іпотеки. При цьому, редакція закону про визначення ціни продажу іпотечного майна на стадії примусового виконання згідно з Законом України № 2478-VІІІ від 03.07.2018 введена в дію з 04.02.2019. Відтак, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Підстав для застосування до спірних правовідносин норм ст. 1212 ЦК України судова колегія не вбачає, оскільки підстава позову у даній справі обставинами збереження відповідачем майна без достатньої правової підстави не обґрунтовувалась.

Щодо аргументів апеляційної скарги про порушення судом принципу диспозитивності судова колегія зауважує, що у зв`язку наявністю спору між сторонами стосовно вартості предмету іпотеки на час звернення позивача з даним позовом місцевим господарським судом ухвалою від 10.04.2017 задоволено клопотання відповідача та призначено проведення експертного дослідження з визначення ринкової вартості об`єкту нерухомості. При цьому, оскаржуване рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 106 752 824,85 грн прийнято місцевим господарським судом в межах заявлених позивачем вимог. Тобто порушення принципів диспозитивності у даній справі апеляційною інстанцією не встановлено.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваного рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/20059/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/20059/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/20059/16 залишити без змін.

3. Справу №910/20059/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 01.10.2019