ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.19 р. Справа № 917/1288/19

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр", вул. Олександрівська, 2, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АвтоКраз", вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

29.07.2019 року до Господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АвтоКраз" про стягнення заборгованості у сумі 157 162,28 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не сплатив у повному обсязі за товар за Договором.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.07.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, позивачу надано строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 29.07.2019 року про відкриття провадження у даній справі, надсилалась рекомендованим листом сторонам за їх юридичними адресами, про що свідчать повідомлення, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

27.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АвтоКраз" (відповідач) було укладено договір № 240ТД/17, за яким відповідач (постачальник) зобов`язався поставити і передати продукцію у власність Покупця товар згідно з специфікаціями, що невід`ємними частинами Договору, а Покупець прийняти товар і сплатити його на умовах Договору.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що постачальник здійснює поставку продукції замовнику протягом двадцяти п`яти календарних днів після надання Покупцем письмових заявок Продавцю

Відповідно до п. 5.2 розрахунок за кожну окрему партію товару здійснюється по факту поставки з відстрочкою платежу на 30 (тридцять) банківських днів з дати поставки товару Датою поставки, згідно п. 3.7 Договору є дата передачі Товару вказана у видатковій накладній.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр", взяті на себе зобов`язання виконав: здійснив поставку товару згідно видаткових накладних та довіреностей, що містяться в матеріалах справи на суму 799 059,95 грн., а саме: видаткова накладна № ЗП-00002655 від 28.04.2017 р. на суму 70 686,44 грн., довіреність ААЕ № 440690 від 28.04.2017 р.; видаткова накладна № ЗП-00003692 від 08.06.2017 р. на суму 128 115,65 грн., довіреність ААЕ № 441457 від 08.06.2017 р.; видаткова накладна № ЗП-00004383 від 03.07.2017 р. на суму 65 791,08 грн., довіреність ААЕ № 443176 від 03.07.2017 р.; видаткова накладна № ЗП-00006023 від 28.08.2017 р. на суму 104 813, 38 грн., довіреність ААЕ № 446512 від 28.08.2017 р.; видаткова накладна № ЗП-00009376 від 30.11.2017 р. на суму 6 070,68 грн., довіреність ААЕ № 450494 від 29.11.2017 року; видаткова накладна № ЗП-0010384 від 22.12.2017 р. на суму 96 420,44 грн., довіреність ААЕ № 480954 від 22.12.2017 р.; видаткова накладна № ЗП-00007716 від 11.06.2018 р. на суму 47 722,32 грн.; видаткова накладна №ЗП-00007717 від 11.06.2018 р. на суму 39807,31 грн., довіреність ААЕ № 474518 від 11.06.2018 р.; видаткова накладна № ЗП-00014066 від 29.08.2018 р., на суму 57 405,86 грн.; видаткова накладна № ЗП-00014117 від 30.08.2018 р. на суму 53 124,84 грн., довіреність ААЕ № 481921 від 29.08.2018 р.; видаткова накладна № ЗП-00014291 від 21.09.2018 р. на суму 76 293,84 грн., видаткова накладна № ЗП-00015927 від 21.09.2018 р. на суму 4 780,80 грн., довіреність ААЕ № 470075 від 21.09.2018 р.; видаткова накладна № ЗП-00021920 від 26.11.2018 р. на суму 48 027,31 грн., довіреність ААЕ № 471277 від 22.11.2018 р.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АвтоКраз"", взяті на себе зобов`язання за договором № 240ТД/17 від 27.04.2019 року в повній мірі не виконав, а саме не в повній мірі здійснив плату за товар, а лише у сумі 641 897,67 грн., що підтверджується платіжними дорученнями а саме: № 712 від 13.06.2017 р. на суму 12 571,52 грн., № 863 від 21.06.2017р. на суму 30 000,00 грн., № 1332 від 26.07.2017 р. на суму 30 000,00 грн., № 1690 від 10.08.2017 р. на суму 30 000,00 грн., № 1799 від 16.08.2017 р. на суму 20 000,00 грн., № 6398 від 20.09.2017 р. на суму 10 000,00 грн., № 6471 від 29.09.2017 р. на суму 20 000,00 грн., № 2240 від 12.10.2017 р. на суму 25 000,00 грн., № 2304 від 13.10.2017 р. на суму 15 000,00 грн., № 6597 від 18.10.2017 р. 15 000,00 грн., № 2733 від 29.11.2017 р. на суму 25 000,00 грн., № 2877 від 11.12.2017 р. на суму 20 000,00 грн., № 2978 від 19.12.2017 р. на суму 20 000,00, № 3118 від 28.12.2017 р. на суму 30 000,00 грн., № 3584 від 13.02.2018 р. на суму 20 000,00 грн., № 7657 від 04.05.2018 р. на суму 15 000,00 грн., № 7900 від 18.05.2018 р. на суму 15 000, 00 грн., № 4386 від 25.05.2018 р. на суму 10 000,00 грн., № 8090 від 31.05.2018 р. на суму 10 000,00 грн., № 4447 від 05.06.2018 р. на суму 25 000,00 грн., № 4493 від 07.06.2018 р. на суму 15 000,00 грн., № 4536 від 11.06.2018 р. на суму 15 000,00 грн., № 4918 від 10.08.2018 р. на суму 20 000,00 грн., № 5290 від 25.09.2018 р. на суму 24 326,15 грн., № 5441, від 03.10.2018 р. на суму 40 000,00 грн., № 5845 від 19.11.2018 р. на суму 20 000,00 грн., № 6024 12.12.2018 р. на суму 30 000,00 грн., № 6082 від 13.12.2018 р. на суму 40 000,00 грн., № 6516 від 29.01.2019 р. на суму 20 000,00 грн., № 6729 від 06.03.2019 р. на суму 20 000,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 157 162,28 грн. - сума основного боргу за договором №240ТД/17 та специфікації до договору №240ТД/17.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 232-233, 237-240, 247-252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АвтоКраз", (вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр" (вул. Олександрівська, 2, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063, ) - 157 162,28 грн. суму основного боргу та суму судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копії рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256 ГПК України). Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 30.09.2019 року.

Суддя Білоусов С. М.