ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1594/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Принцевської Н.М.,

Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області

від 19 червня 2019 року

по справі № 915/1594/19

за позовом Керівника Баштанської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

1. Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

2. Баштанської районної державної адміністрації

до відповідача Громадської організації Спілка власників корів Ласуня-5

про - дострокове розірвання договору оренди землі від 06.05.2009 року, укладеного між Баштанською районною державною адміністрацією та громадською організацією Спілка власників корів Ласуня-5, який зареєстрований у Баштанському реєстраційному окрузі Миколаївської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.05.2009 року за №28;

- зобов`язання повернути земельну ділянку площею 139,09 га, експертної (оціночною) вартістю 5516986 грн. (кадастровий номер :02:000:0706), яка знаходиться за межами населеного пункту на території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, -

суддя суду першої інстанції: Алексєєв А.П.

час та місце винесення рішення: 19.06.2019р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22 Господарський суд Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року керівник Баштанської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Баштанської районної державної адміністрації із позовом до громадської організації Спілка власників корів Ласуня-5 про:

- дострокове розірвання договору оренди землі від 06.05.2009 року, укладеного між Баштанською районною державною адміністрацією та громадською організацією Спілка власників корів Ласуня-5, який зареєстрований у Баштанському реєстраційному окрузі Миколаївської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.05.2009 року за №28;

- зобов`язання повернути земельну ділянку площею 139,09 га, експертної (оціночною) вартістю 5516986 грн. (кадастровий номер :02:000:0706), яка знаходиться за межами населеного пункту на території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2019р. по справі №915/1594/19 (суддя Алексєєв А.П.) повернуто позовну заяву керівника Баштанської місцевої прокуратури без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю з боку прокурора обґрунтування необхідності захисту інтересів держави саме органами прокуратури замість суб`єкту владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, наслідком чого є застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Баштанська місцева прокуратура Миколаївської області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2019р. по справі №915/1594/19 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги прокуратура, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що при постановленні ухвали Господарським судом Миколаївської області безпідставно не враховано, що прокурор набув право на представництво на підставі «не здійснення захисту» інтересів держави Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та Баштанської районної державної адміністрації, а саме: невжиття останніми заходів до розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки площею 139,09 га у розпорядження держави, яка використовується всупереч умов договору оренди землі.

Апелянт наполягає на тому, що такі дії порушують інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, призводять до втрати з боку держави контролю над процесами оренди земельних угідь і виробництва сільгосппродукції в країні, суперечать державній політиці у сфері земельних відносин, що є випадком, передбаченим ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, прокурор вказує, що статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України не визначено конкретних підстав та доказів, якими повинен бути обґрунтований та підтверджений висновок про неналежне виконання органом державної влади своїх обов`язків щодо захисту прав та інтересів держави.

Апелянт наполягає на тому, що нездійснення захисту згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» полягає в тому, що уповноважені суб`єкти ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та Баштанська районна державна адміністрація, за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулась, будь-яких заходів, спрямованих на захист порушеного права на землю (направлення претензії, звернення до суду з відповідним позовом, тощо) не вжила.

Більш детальніше доводи прокуратури викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2019р. по справі №915/1594/19.

Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Сторони відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вже зазначалось вище, на розгляд Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява керівника Баштанської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Баштанської районної державної адміністрації із позовом до громадської організації Спілка власників корів Ласуня-5 про дострокове розірвання договору оренди землі від 06.05.2009 року, укладеного між Баштанською районною державною адміністрацією та громадською організацією Спілка власників корів Ласуня-5 та зобов`язання повернути відповідну земельну ділянку у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на ті обставини, що між Баштанською районною державною адміністрацією та громадською організацією Спілка власників корів Ласуня-5 укладено договір оренди землі, умови якого порушуються відповідачем в частині використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Так, розпорядженням Баштанської районної державної адміністрації №721-р від 29.12.2007р. затверджено проект із землеустрою та передано в оренду ГО «СВК «Ласуня-5», зокрема, земельну ділянку із земель державної власності площею 139,09 га для сінокосіння та випасання худоби, на підставі чого був укладений договір оренди від 06.05.2009р.

Згідно пунктів 5.1, 5.2 вказаного договору, земельна ділянка (кадастровий номер :02:000:0706) передається в оренду орендарю для сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2018р. державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки, за результатами якої складено акт №240-ДК/600/АП/09/01/-18, відповідно до якого частина зазначеної земельної ділянки оброблена сільськогосподарською технікою та засіяна зерновими культурами (ячмінь, пшениця, жито, овес). Порушення вимог земельного законодавства не виявлено.

Про це ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області повідомило Баштанську місцеву прокуратуру, що вбачається з листа №10-14-0.302-4850/2-18 від 27.06.2018р.

Проте, як вбачається з листа ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області, прокуратура надіслала останньому запит №(15-35)939 вих.19 від 06.02.2018р. стосовно надання інформації про вжити Головним управлінням заходи щодо звернення до суду з позовом до ГО «СВК «Ласуня-5» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0706) та повернення останньої у розпорядження держави.

Вказаним листом від 27.06.2018р. ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області повідомило Баштанську місцеву прокуратуру, зокрема, про те, що Головне управління не є стороною договору оренди землі. А також, посилаючись на пп.3 п.6 Положення про ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. №308, звернув увагу, що у Головного управління не передбачено повноважень щодо подання позовів саме про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок та повернення останніх у розпорядження держави.

Також, вказаним листом ГУ Держгеокадастр зазначив про відсутність порушень вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0706), відповідно до вищезазначеного акту перевірки №240-ДК/600/АП/09/01/-18 від 25.06.2018р.

В свою чергу, Баштанська районна державна адміністрація Миколаївської області листом від 19.02.2019р. №231-02-20 у відповідь на лист Баштанської місцевої прокуратури від 06.02.2019р. №(15-35) 939 вих.19 повідомила останню, зокрема про те, що від Лоцкинської сільської ради не надходила інформація щодо незаконного розорення та засівання земельних ділянок ГО «СВК «Ласуня-5». Таким чином, за відсутності фактів порушення, Баштанська РДА вказала, що у неї не було підстав для позову до суду.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки, проведеного 11.03.2019р. Лоцкинською сільською радою, на ділянці 139,09 га посіяно 129,09 га озимої пшениці та озимого ячменя, 10 га земельної ділянки задисковано.

04.06.2019р. Баштанська місцева прокуратура повідомила Головне управління Держгеокадастру у Миколаївської області та Баштанську районну державну адміністрацію про подання прокуратурою позову в інтересах держави в особі вказаних установ до громадської організації Спілка власників корів Ласуня-5 про дострокове розірвання договору оренди землі від 06.05.2009 року, укладеного між Баштанською районною державною адміністрацією та громадською організацією Спілка власників корів Ласуня-5 та зобов`язання повернути відповідну земельну ділянку у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 цього Кодексу передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб`єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою зазначеної участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у статті 53 Господарського процесуального кодексу України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

За змістом частин 3 - 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

При цьому, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

В рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Насамперед, враховуючи приписи ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Згідно з частиною 3 цієї норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

За змістом частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Зазначене вище узгоджується з численними правовими висновками: в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №587/430/16-ц від 26.06.2019р., в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 26.02.2019 у справі № 920/284/18.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись з відповідним позовом, зазначив, що Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області як розпорядником спірної земельної ділянки та Баштанською районною державною адміністрацією як стороною за договором не вживаються заходи щодо дострокового розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки у розпорядження держави.

Проте, колегія суддів зазначає, що прокурором не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Баштанською державною адміністрацією та Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївської області, які є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів у спірних правовідносинах у судовому порядку. При зверненні з позовом прокурор не обґрунтував наявності обставин, що перешкоджають захисту інтересів держави безпосередньо зазначеними організаціями, а, відтак, і наявності підстав для здійснення у даній справі представництва інтересів держави в особі Баштанської державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області.

Як зазналось вище, саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є підставою для прийняття судом рішення у такому спорі по суті, оскільки за змістом статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Таким чином, суд апеляційної інстанції цілком погоджується с місцевим господарським судом в тому, що посилання прокурором у позовній заяві на невиконання позивачами своїх обов`язків щодо захисту прав та інтересів держави - не є належними підставами для здійснення представництва прокуратури в суді.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи у разі відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прокурором не надано та, відповідно, матеріали справи не містять доказів того, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Баштанська районна державна адміністрація не мають можливості самостійно захистити права у наведеному випадку, як і не доведено прокурором неналежності здійснення ними такого захисту.

Враховуючи наведені положення законодавства та зважаючи на обставини, встановлені судом першої інстанції і не спростовані скаржником, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Миколаївської області області від 19.06.2019 у справі №915/1594/19 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2019р. у справі №915/1594/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк у встановлених ч.3 ст. 287 ГПК України випадках.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.