ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1322/19

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айленд" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівка 35" (Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Стоянка)

про стягнення 27000,45 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айленд" (далі - позивач) подало до господарського суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівка 35" (далі - відповідач) 27000,45 грн заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог позивач просилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № П15 від 01.11.2017 в частині своєчасної оплати поставленого йому товару.

Ухвалою від 29.05.2019 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 25.06.2019.

Ухвалою від 25.06.2019 Господарський суд Київської області продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 05.09.2019.

Протокольною ухвалою від 05.09.2019 Господарський суд Київської області закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд спору по суті на 24.09.2019. Того ж дня Господарський суд Київської області надіслав відповідачу повідомлення про дату і час призначення справи до розгляду.

Представник позивача в судове засідання 24.09.2019 не прибув, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчить відмітка, проставлена ним в розписці суду від 05.09.2019.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

При цьому щодо неприбуття в засідання суду представника відповідача, господарський суд приймає до уваги таке.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № , станом на час розгляду справи в суді Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрівка 35" зареєстроване за адресою: 08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. Київська, будинок 10.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, у тому числі її місцезнаходження.

За ч. 1 ст. 10 вищевказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не змінював своєї юридичної адреси, і адреса відповідача, на яку направлялися ухвали Господарського суду Київської області від 29.05.2019 та 25.06.2019, а такоє повідомлення про виклик від 05.09.2019 відповідає адресі, вказаній у витязі з ЄДР.

Також суд вказує, що ухвали Господарського суду Київської області від 29.05.2019 та 25.06.2019 були оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України, а саме в Єдиному державному реєстрі судових рішень, www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі. Крім того, інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці Господарського суду Київської області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що учасників процесу було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останні не скористалися.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем було укладено договір поставки №П15 (дал - договір), який погоджено між сторонами у редакції протоколу узгодження розбіжностей до нього від 01.11.2017.

За умовами п. 1.1 договору постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити у власність товар разом з товаросупроводжувальною документацією, а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

У відповідності до п.п. 3.1 - 3.4 договору сторони визначили, що поставка товару здійснюється партіями. Партією товару є кількість товару, що поставляється за окремим замовленням.

Постачальник зобов`язується здійснити поставку певної кількості товару (партії) на умовах DDP у відповідності до правил Інкотермс 2010 "Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати", за адресою та в строк, вказані в замовленні або дотримуючись графіку поставки товару. Умови транспортування (температура, вологість, санітарний стан транспортних засобів та інше) повинні відповідати вимогам нормативної документації України на кожний вид товару.

Поставка товару до місця поставки здійснюється транспортом та за рахунок постачальника. Витрати з транспортування товару до місця поставки несе постачальник.

Постачальник зобов`язаний поставити товар протягом трьох робочих днів з моменту підтвердження замовлення. Строк поставки, вказаний покупцем в замовленні, не повинен суперечити положенням даного пункту. Постачальник повинен доставляти товар до 17 години дня.

Відповідно до пп. 3.9.1 п. 3.9 договору передбачено, що передача товару постачальником і його прийняття покупцем по найменуванню, кількості (вазі), якості і ціні проводиться на підставі видаткової накладної тільки відповідно до погодженого сторонами замовлення. Покупець приймає товар в асортименті, кількості і за цінами, зазначеними у погодженому сторонами замовленні та специфікації.

Згідно з п. 3.19 договору встановлено, що постачальник буде вважатися таким, що виконав зобов`язання за поставкою, якщо він поставив товари покупцю до місця, визначеного у замовленні та за ціною, узгодженою в специфікації, із усією товаросупроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим законодавством України, замовленню та умовам договору.

За п. 5.1 договору загальну суму договору складає сума товару, отриманого по всім видатковим накладним.

Ціна на товар включає вартість доставки товару постачальником (п. 5.4 договору).

У відповідності до п. 9.1 договору передбачено, що договір набуває чинності після його підписання обома сторонами, діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання сторонами.

Дія цього договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна зі сторін не попередить письмово іншу сторону про припинення дії договору на протязі одного місяця до закінчення терміну дії договору, вказаного в пункті 10.1 цього договору (п. 9.2 договору).

Як вбачається із позовної заяви, спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо оплати товару, поставленого йому на виконання умов договору поставки №П15 від 01.11.2017.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як зазначено у ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В підтвердження поставки товару по замовленнях, позивачем додано до позовної заяви видаткові накладні на загальну суму 34288,68 грн, а саме видаткову накладну №РН-201812593 від 21.12.2018 на суму 18150,90 грн та видаткову накладну №РН-201812751 від 28.12.2018 на суму 16137,78 грн. Також позивачем надану суду товарно-транспортні накладні на кожну партію поставки товару окремо.

Разом з тим, позивачем було подано до справи акт звірки взаєморозрахунків від 20.05.2019, з якого вбачається, що, окрім поставки по видатковим накладним №РН-201812593 від 21.12.2018 та №РН-201812751 від 28.12.2018, позивачем було передано відповідачу згідно з договору товару також за товарно-транспортними накладними за №136 від 07.12.2018 на суму 7928,64 грн та за №350 від 14.12.2018 на суму 15278,22 грн.

Окрім іншого, у акті звірки вказана сума сальдо у розмірі 59994,78 грн, яка обліковувалась як заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2018.

Таким чином з акту вбачається, що за період з 07.12.2018 по 28.12.2018 включно позивачем було передано відповідачу товару на загальну суму поставок у розмірі 57495,54 грн (7928,64+15278,22+18150,90+16137,78), однак загальна сума заборгованості по договору, за даними позивача, склала 117490,32 грн (57495,54+59994,78).

Згідно зі ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.п. 5.5, 5.10 договору сторони погодили, що покупець перераховує грошові кошти за отриманий товар протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту поставки товару та передачі всієї необхідної товаросупроводжувальної документації на товар.

Днем оплати вважається день списання коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника. Зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Проміжок часу між моментом списання коштів з поточного рахунку покупця та моментом зарахування коштів на поточний рахунок постачальника не вважається порушенням покупцем строку оплати за поставлений товар.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо здійснення розрахунків за товар у порядку та строки, визначені умовами договору, належним чином не виконав, оскільки в період з 06.12.2018 по 27.02.2019 відповідачем було проведено лише часткову оплату поставленого йому товару на загальну суму 93609,60 грн, а саме 06.12.2018 оплатою у розмірі 19968,42 грн, 21.01.2019 оплатою у розмірі 43641,18 грн, 14.02.2019 оплатою у 15000,00 грн, 18.02.2019 оплатою у розмірі 5000,00 грн, 26.02.2019 оплатою у розмірі 5000,00 грн та 27.02.2019 оплатою у розмірі 5000,00 грн.

Зважаючи, що станом на 01.12.2018 у відповідача перед позивачем за договором поставки обліковувалось непогашене сальдо на суму 59994,78 грн, то оплати товару, проведені відповідачем за період з 06.12.2018 по 27.02.2019, в першу чергу були зараховані позивачем в рахунок погашення боргу відповідача, що виник за минулий період.

Відтак позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з даним позовом, борг відповідачем за поставку товару згідно з договору №П15 від 01.11.2017 склав 23880,72 грн, де 23880,72 грн = 57495,54 грн (сума поставки) + 59994,78 грн (сальдо на початок спірного періоду) - 93609,60 грн (сума оплат). Водночас позивач вказує, що неоплаченими відповідачем залишилися видаткові накладні за №РН-201812593 від 21.12.2018 частково на суму 7742,94 грн та №РН-201812751 від 28.12.2018 на суму 16137,78 грн.

В той же час, за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач додатково нарахував до стягнення на свою користь з відповідача також 2345,35 грн пені, 577,57 грн інфляційних втрат та 196,81 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 74 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1 ст. 81 ГПК України).

В обгрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на наявність заборгованості, які виникла у відповідача через неналежне виконання ним свого обов`язку в частині своєчасної оплати за отриманий товар. При цьому суму заборгованості позивач визначає з посиланням на первинні документи, які до матеріалів справи додані лише частково.

Так, суд встановив, що в якості підтвердження поставки відповідачу товару позивач посилається на існування товарно-транспортних накладних №136 від 07.12.2018 на суму 7928,64 грн та №350 від 14.12.2018 на суму 15278,22 грн, які в матеріалах справи відсутні.

Також позивач у акті звірки вказує про наявність у відповідача заборгованості за раніше поставлений товар на загальну суму 59994,78 грн, однак належних доказів на підтвердження вказаному не надає.

Розраховуючи суму боргу, що належить до стягнення з відповідача, позивач, окрім іншого, посилається у акті звірки на виписки по рахунку, з яких вбачається частково проведені відповідачем оплати за товар на загальну суму 93609,60 грн. Разом з тим позивачем не додано до позовної заяви жодних документів в підтвердження вказаних обставин.

Акт звірки взаєморозрахунків, наданий позивачем в обгрунтування суми заявлених ним позовних вимог, не містить підпису відповідача про його погодження. В матеріалах справи також відсутні докази, які б свідчили про те, що позивачем взагалі надсилався вищевказаний акт відповідачу для узгодження та підписання.

Водночас суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинний документ.

За визначенням ст. 1 вищевказаного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким чином, з метою підтвердження відомостей про проведені між сторонами господарські операції на суми, які вказані в акті звірки, позивач з метою підтвердження вказаних ним у позовній заяві обставин, для повноти та всебічності розгляду господарської справи повинен був подати до суду видаткові, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, платіжні доручення тощо, тобто всі первинні документи, які посвідчують виконання зобов`язань - констатують (фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами та мають юридичне значення для встановлення обставин дотримання сторонами умов договору №П15 від 01.11.2017.

Натомість позивач вищеназваних документів суду не подав, клопотання про їх витребування в суді не заявляв, про причини неможливості їх подання до суду разом з позовною заявою чи під час розгляду справи в суді не вказав.

Разом з тим суд зазначає, що за приписами ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням викладеного суд вказує, що позбавлений можливості збирання доказів, обов`язок щодо здійснення якого за змістом норм ГПК України (в редакції після 15.12.2017) покладається на позивача.

Водночас подані сторонами до справи докази у справі суд у відповідності до ст. 86 ГПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

За ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши в судовому засіданні подані позивачем до справи докази, суд дійшов висновку, що вони є недостатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи, зокрема в частині підтвердження суми від`ємного сальдо по поставці товару, загальної суми поставки товару за спірний період, сум проведених оплат. Дослідження судом вказаних обставин має важливе значення у справі за відсутності відзиву відповідача чи доказів визнання ним даних фактів, що мають бути підтверджені в заявах.

Суд враховує, що під час виконання сторонами умов договору могло відбутися, крім іншого, повернення товару або проведення оплати у більшому чи меншому розмірі, ніж зазначено в акті звірки, або сума сальдо могла складати інший розмір, що напряму впливає на залишок боргу, заявлений до стягнення позивачем, зважаючи на порядок проведення зарахування позивачем оплат, що здійснені відповідачем в рахунок погашення суми боргу по договору.

Оцінюючи поданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків на предмет його належності як доказу в підтвердження обставин, на які позивач посилається в обгрунтування своїх вимог до відповідача, господарський суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості (постанова ВС від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18).

З огляду на викладене, суд робить висновок, що акт звірки взаєморозрахунків, поданий позивачем до позову, за відсутності в матеріалах справи всіх первинних документів, що підтверджують зазначені в акті дані та за відсутності підпису відповідача про погодження з усіма господарськими операціями, що відображені в акті, не є належним доказом у справі та не підтверджує суму заборгованості відповідача перед позивачем за договором у сумі 23880,72 грн.

Суд зазначає, що обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги та посилаючись на підписаний ним акт звірки в підтверджененя суми боргу, повинен був довести зазначені в акті обставини належними та допустимими доказами, однак вказаного не зробив.

Подані позивачем до справи видаткові накладні №РН-201812593 від 21.12.2018 на суму 18150,90 грн та №РН-201812751 від 28.12.2018 на суму 16137,78 грн, а також товарно-транспортні накладні від 21.12.2018 та від 28.12.2018 є достатніми в частині підтвердження факту поставки позивачем відповідачу товару за період з 21.12.2018 по 28.12.2018 на суму 34288,68 грн та не є достатніми доказами в підтвердження заборгованості відповідача по поставці йому товару на загальну суму 23880,72 грн за ввесь період дії договору.

На підставі викладеного, суд вказує про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 23880,72 грн, оскільки позивач не довів в судовому порядку з наданням належних, достатніх та допустимих доказів обгрунтованість заявлених ним в цій частині до суду позовних вимог, а відтак і обгрунтованість сум проведених нарахувань у вигляді пені, річних та інфляційних втрат, зроблених позивачем на вищевказану суму боргу.

У зв`язку із відмовою в задоволені позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 74-79, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Айленд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівка 35" про стягнення 27000,45 грн заборгованості відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 02.10.2019

Суддя В.М. Антонова