УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

01.10.2019Справа № 910/13549/19

Суддя Господарського суду міста Києва Котков О.В. розглянувши заяву б/н від 26.09.2019 року «Про видачу судового наказу» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» /надалі - Заявник/ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асфель Груп» /далі - Боржник/ про стягнення заборгованості договором поставки № 10 від 30.08.2016 року в сумі 67 229,58 грн.,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» надійшла заява б/н від 26.09.2019 року «Про видачу судового наказу» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асфель Груп» про стягнення заборгованості договором поставки № 10 від 30.08.2016 року в сумі 67 229,58 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що боржник не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором поставки № 10 від 30.08.2016 року, внаслідок чого у боржника утворилась заборгованість перед позивачем.

Розглянувши заяву б/н від 26.09.2019 року «Про видачу судового наказу» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель», суд дійшов висновку, що подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За змістом п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частин 1-5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів передбачений пунктом 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55. Згідно з вказаним стандартом відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

За таких обставин, за висновками суду, подана позивачем заява про видачу судового наказу повинна в повному обсязі відповідати формі та змісту, що визначені у ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, а документи, що додаються заявником до заяви, повинні бути оформлені згідно ст. 91 Господарського процесуального кодексу України та положень Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом №55 від 07.04.2003 року Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

До заяви про видачу судового наказу додано, зокрема, копію договору поставки № 10 від 30.08.2016 року, за яким пред`явлено вимогу про стягнення коштів та інші документи, які додані заявником в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, які не засвідчені належним чином в порядку, зазначеному вище, та не відповідають вимогам ч. 2 ст. 91 ГПК України та Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003"), оскільки на кожній сторінці копій документів відсутня назва, посада, особистий підпис особи, яка засвідчувала копії, її ініціали та прізвище.

Тобто, додані до заяви документи не є ані оригіналами, ані належними копіями.

Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 року у справі № 904/8549/17).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявником не дотримано вимоги, встановлені ч. 3 ст. 150 ГПК України, в частині подання копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги та копій інших документів, що підтверджують обставини якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви б/н від 26.09.2019 року «Про видачу судового наказу» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата підписання: 01 жовтня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Котков