ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 910/483/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 24.09.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 (повний текст складено 24.05.2019)

у справі №910/483/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль»

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Енергоринок»

про визнання права, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, відповідач) про визнання споживання газу АТ «Дніпровська ТЕЦ» по договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 - для виробництва електричної енергії та визнання права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, яка виникла у позивача перед відповідачем станом на 1 липня 2016 року та не погашена до 31 грудня 2016 року по договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 у сумі 72 030 807,69 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство «Енергоринок» (далі, третя особа).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неправомірно відмовив в укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, оскільки весь поставлений газ позивач використовував для виробництва електричної та теплової енергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19 позов задоволено частково.

Визнано право Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» (ідентифікаційний код 00130820, місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2) на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, що виникла у Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 по Договору купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 року в сумі 72 030 807,69 грн. (сімдесят два мільйона тридцять тисяч вісімсот сім гривень 69 копійок).

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код юридичної особи 20077720, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) на користь Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» (ідентифікаційний код 00130820, місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2) судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривна 00 копійок).

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн. покладено на Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль».

Приймаючи вказане рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що з урахуванням видів основної діяльності Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» відповідно до виданих ліцензій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №807 від 08.07.2010 та №722 від 17.06.2010, а також відповідно до статуту позивача та інформації, яка міститься в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, на Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». На підставі цього суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання права Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, що виникла у АТ «Дніпровська ТЕЦ» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 по Договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 в сумі 72 030 807,69 грн.

У частині відмови в задоволенні позову рішення суду мотивоване тим, що вимоги позивача про визнання споживання газу АТ «Дніпровська ТЕЦ» по договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 - для виробництва електричної енергії є встановленням факту, проте такий спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено та не призводить до поновлення порушеного права, а відтак не може бути самостійним предметом позову у господарському суді.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 18.06.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на поштовому конверті) Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 залишити без змін.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- предметом Договору купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 є природний газ, який використовується АТ «Дніпровська ТЕЦ» виключно для власних потреб, а тому заборгованість АТ «Дніпровська ТЕЦ» перед НАК «Нафтогаз України» за вказаним договором не є заборгованістю, врегулювання якої передбачено Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки газ позивачем використовується виключно для власних потреб;

- в оскарженому рішенні місцевий господарський суд посилається на те, що основним видом діяльності позивача є комбіноване виробництво електричної та теплової енергії. Проте, як зазначає скаржник, вказане не призводить до доведення тієї обставини, що природний газ, що був придбаний позивачем за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012, використовувався позивачем саме для виробництва електричної та теплової енергії, оскільки позивач не був позбавлений можливості використовувати природний газ в тому числі і для власних потреб, що знаходить своє підтвердження в пункті 1.2. даного договору;

- місцевим господарським судом залишено поза увагою та не надано належної правової оцінки договором на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 14.11.2018 у кількості 12 шт., укладеним між позивачем та відповідачем (додаток №11 до позовної заяви), відповідно до яких позивач і відповідач домовились про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний відповідачем саме для виробництва теплової та електричної енергії, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової та електричної енергії. Зазначеним підтверджується факт, що протягом дії Договору купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 відповідач продавав, а позивач купував природний газ для виробництва теплової та електричної енергії за іншими договорами купівлі-продажу природного газу;

- спір, який існує між сторонами, і в рамках якого було подано позов у даній справі, фактично стосується права позивача на реструктуризацію боргу за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012, і юридичною формою такої реструктуризації, відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», є відповідний договір про реструктуризацію. Саме право на укладення договору є відповідним спором про право, і в рамках саме такого спору підлягають встановленню ці обставини. Визнання права на реструктуризацію боргу не може бути самостійним предметом спору, оскільки є доводами, які підлягають дослідженню і оцінці при вирішенні переддоговірного спору.

У апеляційній скарзі скаржником також було викладене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 08.07.2019, зазначає, що використання газу, придбаного АТ «Дніпровська ТЕЦ» у АТ «НАК «Нафтогаз України», категорії ПР (названої - для власних потреб) є газом, що використовується для виробництва електричної енергії. Водночас, зміст апеляційної скарги вказує на те, що відповідач не наводить заперечень щодо використання АТ «Дніпровська ТЕЦ» природного газу за договором №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 саме для виробництва електричної енергії, не наводить належних доказів для спростування викладених в позові обставин та підстав для відмови в задоволенні позову та визнання права на реструктуризацію боргу згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», та таким чином не спростовує висновків, зроблених Господарським судом міста Києва при ухваленні рішення від 14.05.2019 у справі №910/483/19.

Представник третьої особи відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

02.09.2019 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких скаржник наголосив на тому, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить встановленим положенням статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України способам захисту цивільних прав. Скаржник послався, при цьому, на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 04.04.2018 у справі №910/6914/17, від 18.04.2018 у справі №910/6916/17, правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.06.2018 у справі №339/180/17, від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 21.08.2018 у справі №910/14144/17.

24.09.2019 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, у яких позивач наголосив, що сума боргу, яка виникла у АТ «Дніпровська ТЕЦ» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 по договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 є заборгованістю, яка підлягає реструктуризації згідно статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Відмова ж в укладанні договору реструктуризації, викладена у листі №26-7448/1.8-18 від 21.11.2018 порушує право АТ «Дніпровська ТЕЦ» на реструктуризацію заборгованості. Позивач, при цьому, послався на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28.03.2019 у справі №922/1001/18, від 03.04.2018 у справі №922/4354/14.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019 справу №910/483/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19 залишено без руху; роз`яснено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 2 881,50 грн.

15.07.2019 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/483/19, до якої додане платіжне доручення №7005777 від 24.06.2019 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 поновлено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19 на час апеляційного провадження; розгляд справи призначено на 10.09.2019.

Колегією суддів встановлено, що відбулася зміна найменування та типу акціонерного товариства відповідача у справі - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про що відповідач повідомив суд в апеляційній скарзі.

У судове засідання 10.09.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання 10.09.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд у судовому засіданні 10.09.2019 перейшов до розгляду апеляційної скарги по суті, заслухавши пояснення представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 у справі №910/483/19 суд оголосив перерву до 24.09.2019.

У судовому засіданні 24.09.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 24.09.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання 24.09.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, враховуючи, що третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності її представників, оскільки згідно з частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 24.09.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.09.2019 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль») (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статі 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Згідно з пунктом 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом для 15 631 тис.куб.м, у тому числі за місяцях кварталів (тис.куб.м) (табличка викладена у п. 2.1. Договору).

Положеннями пункту 6.1. Договору передбачено, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в наступному порядку: оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за п`ять банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до п`ятого числа та до 15 числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до чотирнадцятого числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (пункт 11.1. Договору).

На виконання умов Договору відповідач у період з січня 2013 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по грудень 2013 року передав, а позивач у свою чергу прийняв природний газ, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013, 28.02.2013, 31.03.2013, 30.04.2013, 31.10.2013, 30.11.2013, 31.12.2013.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 у справі №904/10198/15 порушено провадження про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль».

Рішеннями Кам`янської міської ради №1213-27/VII від 03.10.2018, №1249-29/ VII від 02.11.2018 погоджено укладення договору поруки між Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Тепломережі» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до договору реструктуризації заборгованості між Акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 провадження у справі №904/10198/15 про банкрутство Акціонерного товариства «Дніпровська Теплоелектроцентраль» закрито.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що врегулюванню підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, через вжиття заходів, спрямованих на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

За змістом статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

На виконання вимог статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

На підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №308 від 23.11.2017 Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» включено до реєстру теплопостачальник та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання.

Згідно з додатком до зазначеного наказу Перелік суб`єктів господарювання, які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, позивач включений з обсягом кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню, у розмірі 442 990 846,64 грн та обсягом нарахувань із сплати штрафних санкцій тощо на суму 128 249 299,85 грн.

Листом №1713/01 від 13.11.2018 позивач звернувся до відповідача із проханням розглянути можливість реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №26-7448/1.8-18 від 21.11.2018 повідомив, що договором №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 визначено, що природний газ споживається позивачем виключно для власних потреб, а тому заборгованість за Договором не є тією заборгованістю, врегулювання якої передбачено Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неправомірно відмовив в укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, оскільки весь поставлений газ позивач використовував для виробництва електричної та теплової енергії. За таких підстав, позивач просив суд визнати споживання газу Акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль» по Договору для виробництва електричної енергії; визнати право Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, що виникла у АТ «Дніпровська ТЕЦ» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 по Договору в сумі 72 030 807,69 грн.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву та доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що предметом договору є природний газ, який використовується виключно для власних потреб, а тому відсутні підстави для укладення договору реструктуризації, оскільки кінцевим споживачем газу, що поставлявся відповідачем є позивач, а заборгованість за природний газ, використаний для власних потреб не є заборгованістю, врегулювання якої передбачено Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та додаткових письмових пояснень, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині задоволених позовних вимог із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у частині визнання за позивачем права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, яка виникла у позивача перед відповідачем станом на 1 липня 2016 року та не погашена до 31 грудня 2016 року по договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 у сумі 72 030 807,69 грн., суд першої інстанції послався на те, що на Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Разом з тим, висновок місцевого господарського суду про задоволення цієї частини позовних вимог колегія суддів вважає таким, що був зроблений із порушенням вимог процесуального законодавства.

Так, згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Водночас, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, відповідно до статті 13 Конвенції особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Як вірно встановив місцевий господарський суд, відповідач відмовив позивачу в укладенні договору реструктуризації заборгованості за придбаний природний газ за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 з тих підстав, що природний газ за цим договором споживався позивачем виключно для власних потреб.

Вказане свідчить про те, що спір, який існує між сторонами, і в рамках якого було подано позов у цій справі, фактично стосується права позивача на реструктуризацію боргу за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012, юридичною формою виразу якого є відповідний договір про реструктуризацію боргу, укладений відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Виходячи із вищевикладеного, встановлення наявності чи відсутності права на реструктуризацію боргу за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 не може бути самостійним предметом спору та розглядатися в окремій справі, оскільки саме право на укладення договору є відповідним спором про право, і в рамках цього спору підлягають встановленню ці обставини. Тобто фактично, предметом позову у цій справі позивачем визначений засіб доказування для справи про укладення договору, на що суд першої інстанції помилково не звернув уваги.

Отже, заявлення позивачем, з огляду на зміст правовідносин, що склались між сторонами, позову про визнання права на реструктуризацію боргу за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 у даній справі не є ефективним способом захисту порушеного права, не призводить до поновлення порушеного права, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови позивачу в цій частині позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є помилковими, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним.

Обставини, покладені в обґрунтування позову та заперечень проти нього щодо використання природного газу, придбаного позивачем за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012, для виробництва електричної та теплової енергії, чи для власних потреб, з огляду на вищевикладені висновки суду, у даній справі судом по суті не досліджувались.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання споживання газу АТ «Дніпровська ТЕЦ» по договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 - для виробництва електричної енергії відповідачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, враховуючи встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в цій частині не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, які стосуються неналежного обрання позивачем способу захисту порушеного права, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 254, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №910/483/19 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«У задоволенні позову відмовити повністю.».

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» (, місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/483/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.10.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко