ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

30 вересня 2019 року Справа № 915/2044/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.

розглянувши заяву №467 від 19.09.2019 Акціонерного товариства «Універсал Банк» про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовом: Акціонерного товариства «Універсал Банк», 04114, м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлімітед», 54001, м.Миколаїв, вул.Спаська, буд.75А/1

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватне науково-виробниче підприємство «Віланік», 54028, м.Миколаїв, вул.Новозаводська, 17

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватне науково-виробниче підприємство «Віланік - Сервіс», 54028, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 122-А, кв.4

про: стягнення 557 629,79 грн.

27.09.2019 Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №466 від 19.09.2019 в якій просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 06 листопада 2009 року (за реєстровим №3217), на нежитлові приміщення з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,8 кв.м. цокольного поверху в літері А-9, розташовані за адресою: проспект АДРЕСА_1 , 16/4 м.Миколаїв та належить на праві власності ТОВ «Старлімітед» на підставі рішення, серія номер: 17/02-1, виданий 27.02.2017, видавник Приватне підприємство «Віланік Сервіс»; Акт оцінки вартості та прийому передачі майна, яке вноситься до Статутного капіталу ТОВ «Старлімітед», серія номер 1, виданий 03.03.2017, видавник: сторони акта оцінки вартості та прийому передачі майна; свідоцтво про право власності серія номер: б.н., виданий 27.12.2006, видавник: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради Миколаївської області на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним Договором №BL10807 від 04 листопада 2009 року у розмірі 557 629,79 грн. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.11.2009 позивач та Приватне науково-виробниче підприємство «Віланік» уклали кредитний договір №BL10807, відповідно до якого позивач зобов`язався встановити позичальнику ліміт кредитної лінії: з 04.11.09 до 31.01.10 в межах суми 300 000,00 грн., з 01.02.10 і до кінця дії договору в межах суми 200 000,00 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредитні кошти. Додатковою угодою №1 від 16.03.2010 позивач та Приватне науково-виробниче підприємство «Віланік» внесли зміни до п.1.1 Договору, відповідно до якого позивач зобов`язався встановити позичальнику ліміт кредитної лінії з 13.03.2010 і до кінця дії договору в межах суми 300 000,00 грн. Сторони погодили, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість Приватного науково-виробничого підприємства «Віланік» за сумою кредиту за договором становить 186 138,68 грн. Вказує, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надав Приватному науково-виробничому підприємству «Віланік» кредит в сумі 487 245,00 грн. Приватне науково-виробниче підприємство «Віланік» вимоги договору належним чином не виконує, сума неповернутого кредиту складає - 557 629,79 грн. Позивач зазначає, що 06.11.2009 на забезпечення виконання умов Кредитного договору, позивач та Приватне підприємство «Віланік Сервіс» уклали договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого Приватне підприємство «Віланік Сервіс» передало позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,8 кв.м. цокольного поверху в літері А-9, розташовані за адресою: проспект АДРЕСА_1 ,16/4 м.Миколаїв. Зазначає, що Приватне підприємство «Віланік Сервіс» скориставшись часом, коли обтяження та заборона була відсутня ( в період перегляду рішення суду у справі №487/142/16-ц) на предмет іпотеки, передало нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,80 кв.м. цокольного поверху в літері А-9 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 16/4 у власність ТОВ «СТАРЛІМІТЕД». Вказує, що згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав станом на 07 червня 2019 року власником іпотечного майна є ТОВ «СТАРЛІМІТЕД». Зазначає, що фактичним власником іпотечного майна станом на дату подання позову є ТОВ «СТАРЛІМІТЕД» і саме воно несе обов`язки іпотекодавця за Договором іпотеки від 06 листопада 2009 року.

Разом з позовною заявою позивач надав заяву про забезпечення позову в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,80 кв.м. цокольного поверху в літері А-9 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 16/4 у власність ТОВ «СТАРЛІМІТЕД».

В обґрунтування заяви зазначає, що згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, записи про іпотеку та заборону відносно предмету іпотеки було поновлено 27.03.2017, а 06.03.2017 року предмет іпотеки було передано у власність ТОВ «СТАРЛІМІТЕД» рішенням, серія номер: 17/02-1, виданий 27.02.2017, видавник Приватне підприємство «Віланік Сервіс»; Акт оцінки вартості та прийому передачі майна, яке вноситься до Статутного капіталу ТОВ «Старлімітед», серія номер 1, виданий 03.03.2017, видавник: сторони акта оцінки вартості та прийому передачі майна; свідоцтво про право власності серія номер: б.н., виданий 27.12.2006, видавник: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради Миколаївської області. Приватне підприємство «Віланік Сервіс» скориставшись часом, коли обтяження та заборона була відсутня (в період перегляду рішення суду у справі №487/142/16-ц) на предмет іпотеки, передало нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,80 кв.м. цокольного поверху в літері А-9 що знаходиться за адресою: м АДРЕСА_1 . 16/4 у власність ТОВ «СТАРЛІМІТЕД», тому позивач вважає, що є всі підстави вважати, що дані юридичні особи будуть намагатися продати предмет іпотеки не законним шляхом.

У відповідності до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одночасно з цим, заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі:

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно зі ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявником не вказано та не надано до неї доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо реалізації нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,80 кв.м. цокольного поверху в літері А-9 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 16/4.

Посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду ґрунтується на припущеннях.

Позивачем не доведено належними засобами доказування, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Заявником не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст.3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене, посилання заявника на потенційну можливість задоволення судом позовних вимог, не може на теперішній час виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, враховуючи відсутність в матеріалах справи жодних належних доказів в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить будь - якого обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви №467 від 19.09.2019 Акціонерного товариства «Універсал Банк» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Згідно ч. 8 ст. 140 ГПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 136, 137, 138, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви №467 від 19.09.2019 Акціонерного товариства «Універсал Банк» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовити повністю.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.О. Семенчук