ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.09.2019 Справа № 920/616/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Джепи Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання - Молодецької В.О.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Рент Актив»

до відповідачів: 1. Головного управління Національної поліції в Сумській області,

2. Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області,

про стягнення 249 159 грн 46 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - директор Мусевич О. В . (в режимі відеоконференції),

адвокат Рязанець А.А. (в режимі відеоконференції),

від відповідачів: 1. представник Давиденко О. В.,

2. не з`явився.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Подані сторонами заяви та клопотання. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 18.06.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів на свою користь шкоду в розмірі 249 159 грн 46 коп. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 737 грн 38 коп.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником транспортних засобів. В ході досудового розслідування ухвалою слідчого судді на транспортні засоби було накладено арешт. Надалі місце зберігання транспортних засобів було змінено і під час зміни місця зберігання арештованих транспортних засобів позивачем було виявлено факт їх розкрадання. За вказаною подією було відкрито кримінальне провадження, в межах якого було проведено ряд товарознавчих експертиз. Згідно з вказанними експертизами розмір матеріальних збитків складає 249 159 грн 46 коп., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, обгрунтовуючи позов нормами ст. 1166, 1174, 1192 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Перший відповідач 11.07.2019 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує. Відповідач зазначає, що судовими рішеннями слідчих суддів, що наявні в матеріалах справи, дії чи бездіяльність слідчих чи посадових осіб першого відповідача неправомірними не визнавались, що виключає цивільно-правову відповідальність. На момент розгляду справи кримінальне провадження, в межах якого було накладено арешт на вищезазначені транспортні засоби, з обвинувальним актом направлено до суду. Отже, до матеріалів справи позивачем не надано судових рішень щодо визнання протиправної бездіяльності слідчих чи посадових осіб першого відповідача під час досудового розслідування.

11.07.2019 другий відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує. Другий відповідач обгрунтовує заперечення тим, що ним не вчинялось протиправних дій по відношенню до позивача та не завдавалось йому матеріальної шкоди.

22.08.2019 першим відповідачем до суду було надано письмові пояснення. Суд залучив письмові пояснення до матеріалів справи.

Представники позивача в судовому засіданні усно зазначили, що наполягають на задоволенні заявлених позовних вимог. Стосовно судових витрат, то представники зазначили, що просять стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору.

Представник першого відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Ухвалою суду від 24.06.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 24.07.2019 було продовжено строк підготовчого провадження у справі. Ухвалою суду від 04.09.2019 було закрито підготовче провадження у справі та справа була призначена до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 26.09.2019 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач є власником транспортних засобів, а саме вантажного автомобіля КАМАЗ 45143 ( НОМЕР_1 ), причепу СЗАП (НОМЕР_4), вантажного автомобіля Камаз 43106 ( НОМЕР_2 ), навантажувача XG-93211 ( НОМЕР_3 ). Вищезазначений факт сторонами не заперечується. Крім того, зазначене підтверджується довідкою позивача від 31.03.2018 (а.с.12-13).

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000742, за клопотанням слідчого, ухвалою слідчого судді Зарічного райсуду м. Суми від 29.07.2015 у справі № 591/4535/15-к та ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.05.2015 у справі № 589/2277/15-к було накладено арешт на вищезазначені транспортні засоби. Місцем зберігання транспортних засобів було визначено вул. Гагаріна, 2, м. Шостка, Сумська область (а.с.14).

Згідно розписок належні позивачу транспортні засоби були прийняті на зберігання посадовими особами ВАТ «Акціонерна компанія «Свема» (а.с.16).

Відповідно до ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.04.2018 у справі № 589/5314/15 позивачу відмовлено в задоволенні клопотання про скасування арешту, оскільки вищезазначені транспортні засоби визнані речовими доказами у справі.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2018 у справі № 589/5314/15-к змінено зберігача арештованого майна, а саме зазначено, що місцем зберігання арештованого майна є місцезнаходження виробничої бази позивача - вул. Комарова, б. 125а, м. Шостка, Сумська область (а.с.15).

Позивач зазначає, що під час зміни місця зберігання арештованих транспортних засобів позивачем було виявлено їх розкрадання. За заявою позивача було відкрито кримінальне провадження № 0001856 від 27.11.2018, стосовно вищезазначених подій. Зазначене підтверджується протоколом огляду місяця події від 26.11.2019 та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.18-19). Вищезазначені обставини сторонами не спростовуються.

В ході досудового розслідування було проведено, за ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2018 року по справі № 589/5497/18, судову автотоварознавчу експертизу. Згідно висновків експерта №№ 59/569, 60/569, 61/569, 803/865 загальний розмір матеріального збитку завданого внаслідок пошкоджень та розкомплектування належних позивачу арештованих транспортних засобів склав 249 159 грн 46 коп. (а.с.22-58).

Тому, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів на свою користь 249 159 грн 46 коп. шкоди.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 1192 ЦК України особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органам державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУНП в Сумській області, як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасово вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Таким чином, судом встановлено і сторонами не заперечується, що на майно позивача ухвалами суду було накладно арешт та саме в ухвалі було визначено місце зберігання транспортних засобів. Спірні транспортні засоби є речовими доказами у кримінальному провадженні, яке на момент розгляду справи ще не завершене. Арешт на транспортні засоби не знято. Крім того, наявне досудове розслідування за заявою позивача, стосовно вчинення злочину, пов`язаного з пошкодженням транспортних засобів. Дії слідчого протиправними позивачем не визнавались та не оскаржувались. Доля транспортних засобів (речових доказів), на момент розгляду даної справи, не вирішена вироком суду, в межах вищевказаного кримінального провадження.

Оцінка суду, висновки суду дослідженим доказам та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивачем вірно зазначено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади, наявність вини не є обов`язковою. Проте необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом.

Стосовно наявності шкоди, то, як вже зазначалось, розмір шкоди позивач підтверджує висновками експерта №№ 59/569, 60/569, 61/569, 803/865, згідно з якими розмір шкоди складає 249 159 грн 46 коп.

Стосовно інших елементів для відповідальності, то неправомірні дії та причинний зв`язок між неправомірними діями та вказаною шкодою виявляється, на думку позивача, у тому, що обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна встановлений КПК України, а також Порядком № 1104 визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення. Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути його після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством. Позивач вважає, що саме першим відповідачем не було забезпечено належне збереження майна позивача після накладення на нього арешту.

На думку суду, норми ст.ст. 1173, 1174 ЦК України підлягають застосуванню у випадку, коли є конкретна особа, в тому числі й юридична, зокрема, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, її посадова чи службова особа, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі, й незаконність таких дій встановлена у визначеному чинним законодавством порядку.

Відповідно до ст.ст. 73-74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Суд погоджується з доводами першого відповідача стосовно того, що неправомірність дій (бездіяльність) службових чи посадових осіб, працівників поліції, як одного з складових відповідальності повинна бути доведена, тобто має підтверджуватись, відповідно до ст.ст. 73-74 ГПК України, належними та допустимими доказами, зокрема, відповідними рішеннями суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

В той же час, такі рішення суду позивачем до матеріалів справи не надано. Провадження щодо визнання дій протиправними позивачем не ініціювалось. Судовими рішеннями слідчих суддів, що наявні в матеріалах справи, дії чи бездіяльність слідчих чи посадових осіб першого відповідача неправомірними не визнавались. Як зазначив представник першого відповідача та не спростовується представниками позивачів, на момент розгляду справи кримінальне провадження, в рамках якого було накладено арешт на вищезазначені транспортні засоби, з обвинувальним актом направлено до суду.

До матеріалів справи позивачем не надано судових рішень щодо визнання протиправної бездіяльності слідчих чи посадових осіб першого відповідача під час досудового розслідування.

Крім того, оскільки на даний момент кримінальне провадження залишається ще на стадії судового розгляду, то не можливо напевно стверджувати, що речові докази відповідно до вироку суду будуть повернуті позивачу, а не, наприклад, конфісковані, а отже вимога про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у пошкодженні речових доказів, є передчасною.

Стосовно правових норм, на які посилається позивач, то суд погоджується з тим, що до даних правовідносин можуть застосовуватись правові норми, а саме ст.ст. 41, 56 Конституції України та ст. 22 ЦК України, однак для такого застосування необхідна наявність відповідних правових підстав, які в даному спорі відсутні. Крім того, суд не застосовує до даних правовідносин норми права, на які посилається позивач, а саме ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в даній справі не йде мова про протиправне позбавлення позивача права власності на майно.

Також, суд не погоджується з доводами позивача, що при вирішенні даного спору підлягає врахуванню правова позиція, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17. На думку суду, правовідносини, про які зазначено в Постанові та правовідносини у даній справі, не є подібними, оскільки у справі № 920/715/17, на відміну від даної справи, було встановлено факт невиконання державою визначеного законом обов`язку повернути майно та не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строків повернення майна, після винесення відповідних судових рішень про скасування арешту.

Отже, на думку суду, на сьогодні наявна правова підстава правомірного обмеження права власності позивача - арешт спірного майна, який в установленому законом порядку не знято. У випадку його скасування або іншого правомірного повернення майна власнику і у разі, якщо майно, на яке було накладено арешт, у кількості та якості не відповідає тому, на яке накладався арешт, то, з урахуванням встановленого розміру збитків, за наявності шкоди, яку завдано органом державної влади, у позивача є право на її відшкодування заподіювачем. В даному випадку, не відпала підстава правомірного обмеження права власності на майно позивача.

Також позивачем не доведено факту неправомірних дій чи бездіяльності саме відповідачів у справі та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, враховуючи, зокрема, той факт, що ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2018 у справі № 589/5314/15-к, тобто судом, а не першим відповідачем, визначено зберігача арештованого майна й місце його зберігання.

Таким чином, позовні вимоги до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області з підстав неналежного зберігання є передчасними, необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін проти України», яке є джерелом права, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд повторює, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом в задоволенні позову відмовлено, то на позивача покладаються витрати із сплати судового збору в розмірі 3737 грн 38 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Рент Актив» до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про стягнення 249 159 грн 46 коп.- відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.10.2019.

Суддя Ю.А. Джепа