РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2019Справа № 910/4790/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., за участі секретаря судового засідання Яценко Я. М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" (01001, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1 А, блок В 02/7, )

про відшкодування 25 223,89 грн.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Логістик" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 25 223,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2107-17-00082 від 05.05.2017 здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля "Volvo FH", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому до нього відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. За твердженнями позивача, відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Сканія" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована ПАТ "СК"Перша", якою виплачено страхове відшкодування у межах ліміту 100 000,00 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс Логістик" належить автомобіль "Сканія" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди понад ліміт в розмірі 25 223,89 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

03.05.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та вказує, що представника відповідача на огляд транспортного засобу запрошено не було, в акті огляду відсутні відомості стосовно наявності пошкоджень частини автомобіля в процесі експлуатації, тобто до ДТП. Визначення розміру заподіяної шкоди встановлюється документами станції технічного обслуговування на якій проводився ремонт, а не тими доказами, які додані до позовної заяви. Розмір нанесеного збитку дорівнює вартості відновлювального ремонту згідно акту виконаних робіт, списання запасних частин та паливо-мастильних матеріалів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, підготовче засідання призначено на 02.07.2019.

24.06.2019 через відділ діловодства суду позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 відкладено судове засідання на 06.08.2019.

09.07.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/4790/19 до судового розгляду по суті на 05.09.2019.

Ухвалою від 05.09.2019 відкладено судове засідання на 12.09.2019.

Представник позивача в засідання суду не з`явилися про розгляд справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 12.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик, позивач) та Товариством з обмеженню відповідальністю "Елме транс Україна" (страхувальник) укладено Договір №28-2107-17-00082 добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі також - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу "Volvo FH", д.р.н. НОМЕР_3 .

21.03.2018 на а/ш Київ-Харків, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля «Volvo FH», д.р.н. НОМЕР_3 , та транспортного засобу "Сканія" д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно постанови Яготинського районного суду Київської обл. від 03.04.2018 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України.

Позивачем на підставі рахунку на оплату №LT-DP1801330 від 04/05/2018, було складено страховий акт №ПССКА-6353 та розрахунок суми страхового відшкодування.

На підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 124 503,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням №11242 від 31.05.2018.

Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Сканія" д.р.н. НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша", яка виплатила 100 000,00 грн страхового відшкодування в порядку регресу - ліміт відповідальності страховика.

28.12.2018 позивач звернулося до відповідача з претензією №6353/2969 про відшкодування шкоди, яка не відшкодована ПрАТ "СК "Перша", у розмірі 24 503,30 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що обов`язок по відшкодуванню шкоди у розмірі 24 503,30 грн, не покритої ПрАТ "СК "Перша", покладається на відповідача як особу, якій належить транспортний засіб "Сканія" д.р.н. НОМЕР_2 .

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком згідно з статтею 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

Статтею 9 Закону України "Про страхування", зокрема, передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За частиною 1 статті 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Згідно із статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто ДТП, внаслідок якої відбулося пошкодження майна, із володінням та користуванням яким пов`язані майнові інтереси страхувальника, що є об`єктом майнового страхування за укладеним із страховиком договором.

За таких обставин у момент виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до власника транспортного засобу "Сканія" д.р.н. НОМЕР_2 , а саме, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик".

При цьому судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» на момент настання страхової події була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша".

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" було виплачено позивачу 100 000,00 грн страхового відшкодування.

При цьому, з аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналогічні правові позиції викладені у Постановах Верховного суду України у справі №2808цс15, №6-2878цс15 від 10.02.2016.

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечив та не спростував той факт, що водій ОСОБА_1 є винним у ДТП та завдав майнової шкоди страхувальнику позивача при використанні транспортного засобу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували неправомірність використання ОСОБА_1 автомобіля "Сканія" д.р.н. НОМЕР_2 , під час ДТП.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З правового аналізу статей 993, 1194 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" суд доходить висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Соммельє" застрахувало свою цивільно-правову відповідальність, а тому в силу вимог статті 1194 ЦК України на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність як на власника джерела підвищеної небезпеки - учасника ДТП, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідач є особою, відповідальною за заподіяну шкоду як власник джерела підвищеної небезпеки - субсидіарно, в розмірі, не покритому лімітом відповідальності, а саме у сумі 24 503,30 грн., яка становить різницю між виплаченою позивачем сумою страхового відшкодування та сумою, яка була відшкодована позивачу Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша".

Також позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 568,47 грн. та три проценти річних у розмірі 161,12 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань, тому судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На спільному засідання судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-112цс13, у постанові від 25.12.2013 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при здійснені страховиком страхової виплати у вигляді відшкодування шкоди за договором добровільного страхування на користь потерпілої особи (згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України) відбувається заміна кредитора - страхувальник передає страховикові, який здійснив таку страхову виплату, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 514 Цивільного кодекс України зміна кредитора у зобов`язанні (в т.ч. внаслідок переходу права вимоги на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування») у передбачений чинним законодавством спосіб не виключає нарахування інфляційних витрат та 3% річних, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 568,47 грн. після перевірки розрахунку судом задовольняється частково у сумі 362,28 грн, оскільки позивачем не вірно визначено період нарахування, розрахунок 3% річних в розмірі 161,12 грн. є арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, судом відхиляються як необґрунтовані та безпідставні, з огляду на наступне.

Так, пунктом 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, передбачено можливість виклику заінтересованих осіб для технічного огляду транспортного засобу лише у разі потреби, тому проведення огляду застрахованого транспортного засобу без виклику відповідача чи ОСОБА_1 не є порушенням позивачем вимог законодавства. Окрім того, доводи відповідача про те, що розмір матеріального збитку та страхового відшкодування повинні проводитись на підставі Акту виконаних робіт, є необґрунтованими, оскільки нормами чинного законодавства не містить вимоги, за змістом якої розмір матеріального збитку може бути підтверджений виключно звітом про оцінку або іншим документом, перелік можливах доказів у даному випадку не є вичерпним.

Відтак, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та встановлені обставини, суд придоходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86,129,236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" (01001, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1 А, блок В 02/7, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ) 24 503 (двадцять чотири тисячі п`ятсот три) грн. 30 коп відшкодування шкоди в порядку регресу, 161 (сто шістдесят одну) грн. 12 коп 3% річних, 362 (триста шістдесят дві) грн. 28 коп. збитків від інфляції та 1 905 (одну тисячу дев`ятсот п`ять) грн. 30 коп судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 25.09.2019.

Суддя Н.І.Ягічева