ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 вересня 2019 р. Справа № 903/676/19

за позовом Приватного малого підприємства "МЛС", м.Рівне

до відповідача: Державного підприємства "Старовижівське лісове господарство", смт. Стара Вижівка, Старовижівський р-н., Волинська обл.

про стягнення 27 097 грн. 65 коп.

Суддя Кравчук А. М.

секретар судового засідання Легерко В.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Мазурок В.С., договір про надання правової (правничої) допомоги від 13.08.2019.

від відповідача: н/з

встановив: 28.08.2019 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного малого підприємства "МЛС" до Державного підприємства "Старовижівське лісове господарство" про стягнення 32 240 грн. 80 коп., з яких 15 490 грн. 00 коп. основна заборгованість, 5 024 грн. 50 коп. штрафу, 917 грн. 00 коп. 3% річних, 2 309 грн. 46 коп. інфляційних втрат, 8 499 грн. 84 коп. пені та судові витрати по справі, з яких 1 921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 5 800 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Позовна заява обґрунтована невиконанням відповідачем взятих на себе згідно договору поставки №1 від 24.07.2018 зобов`язань по оплаті отриманого товару.

Ухвалою суду від 29.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено 25.09.2019 на 10.30 год. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву.

Ухвалу про відкриття провадження у справі сторони отримали 02.09.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №269, №250 (а.с. 30-31). Строк на подання відзиву - по 17.09.2019. Відзив на адресу суду не надходив.

Позивач у судовому засіданні 25.09.2019 звернувся з клопотанням про оголошення перерви до 16.00 год. у зв`язку зі сплатою основної заборгованості та необхідністю уточнення розрахунків.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №250 від 05.09.2019.

Після перерви позивач у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву про закриття провадження у справі в частині сплати 15 490 грн. 00 коп. основного боргу, клопотання про зменшення позовних вимог на суму 5 143 грн. 15 коп., заяву про часткове повернення судового збору. Розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Про можливість розгляду справи без участі уповноваженого представника сторони дійшов висновку Верховний Суд у постанові №905/794/17 від 24.07.2018.

Судом прийнято клопотання позивача від 25.09.2019 про зменшення розміру позовних вимог на суму 5 143 грн. 15 коп. Відтак, має місце нова ціна позову - 27 097 грн. 65 коп., з якої й вирішується спір.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Судом встановлено, що 24.07.2018 між Приватним малим підприємством "МЛС" та Державним підприємством "Старовижівське лісове господарство" укладено договір поставки №1 (далі-договір, а.с. 18-19).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки №1 від 24.07.2018.

Згідно з п. п. 1.1, 1.3, 4.1, 4.4, 5.1, 5.2, 7.2, 7.3, 8.1 договору позивач зобов`язався передати у власність відповідачу товар, а відповідач - у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти та оплатити товар. Загальна вартість договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії договору згідно накладних, що є невід`ємними частинами цього договору. Поставка товарів здійснюється постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії договору відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару (відповідно до підписаної сторонами специфікації), загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може проводитись шляхом листування. Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару переходять до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової накладної. Покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у замовленні та товаросупроводжувальній документації, на умовах даного договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству. Розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару. За несвоєчасну оплату за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від сплати основної суми заборгованості. Крім пені, передбаченої п. 7.2 у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару. Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2019.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Згідно ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 103 530 грн. 00 коп., що підтверджується накладною №1/8 від 16.08.2018 з відміткою відповідача про отримання (підпис скріплений печаткою підприємства) (а. с. 20).

Отриманий товар відповідач оплатив частково на суму 88 040 грн. 00 коп., зокрема платіжними дорученнями №0 від 23.01.2019 на суму 50 тис. грн., №82 від 18.03.2019 на суму 10 тис. грн., №4 від 05.04.2019 на суму 10 тис. грн., №03 від 07.06.2019 на суму 15 тис. грн. Крім того станом на 01.01.2019 попередня оплата за товар складала 3 040 грн. 00 коп.

Відповідні обставини сторонами не заперечуються.

07.08.2019 сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого станом на 08.08.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 490 грн. 00 коп. (а.с. 22).

У судовому засіданні 25.09.2019 представник позивача повідомив про сплату відповідачем 17.09.2019 основного боргу. Звернувся з клопотання про закриття провадження в цій частині (а.с. 30).

Згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Провадження у справі щодо стягнення основного боргу в сумі 15 490 грн. 00 коп. підлягає закриттю.

У відповідності із ст. ст. 610, 611, ч.1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем здійснювалась часткова оплата заборгованості, зокрема 23.01.2019, 18.03.2019, 05.04.2019, 07.06.2019.

Строк оплати по накладній №1/48 від 16.08.2018 - по 30.08.2018. З 31.08.2018 зобов`язання вважається порушеним. Розрахунок проведений з суми боргу 100 490 грн. 00 коп. - з 01.01.2019, що є правом позивача.

Позивачем нараховано (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 3 973 грн. 24 коп. пені за період з 01.01.2019 по 28.02.2019.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Частина 3 ст.549 ЦКУ визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ", встановив, що нараховані позивачем 3 973 грн. 24 коп. пені підставні та підлягають до стягнення в силу положень ст.ст. 230, ч.6 ст. 232 ГК України, ст. 549 ЦК України, п. 7.2 договору.

Крім того, позивач просить стягнути 5 024 грн. 50 коп. штрафу згідно п. 7.3 договору.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, а також приписами ст. 546 ЦК України, ст. 231 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Заборона застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне урегулювання у договорі. При цьому слід враховувати презумпцію правомірності правочину, визначену ст. 204 ЦК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Таким чином, в даному випадку не йдеться про притягнення особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як форм її сплати. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Враховуючи наведене нараховані позивачем 5 024 грн. 50 коп. штрафу підставні та підлягають до стягнення згідно ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України, п. 7.3 договору.

Позивач просить стягнути з відповідача 715 грн. 60 коп. 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2019 по 27.08.2019 та 1 894 грн. 31 коп. втрат від інфляції, що нараховані за січень червень 2019 року.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що розрахунки проводяться протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару відповідачем. Позивач нарахування 3% річних та інфляційних здійснив починаючи з 01.01.2019, посилаючись при цьому на заборгованість згідно з накладною №1/ від 16.08.2018 на суму 103 530 грн. 00 коп., врахуванням наступних проплат.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ", встановив, що нараховані позивачем 715 грн. 60 коп. 3% річних за період з 01.01.2019 по 27.08.2019 та 1 894 грн. 31 коп. втрат від інфляції за січень червень 2019 року підставні та підлягають до стягнення в силу положень ст. 625 ЦК України.

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Позивач просить стягнути з відповідача 5 800 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно з ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п. 6.3 постанови Пленуму ВГС України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

До матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги №б/н від 13.08.2019, підписаний між адвокатом Мазуроком В.С. та директором ПМП "МЛС; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН №1120 ОСОБА_1 додаткова угода №2 від 23.08.2019 до договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 13.08.2019; розрахунок витрат, пов`язаних з наданням послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 13.08.2019, платіжне доручення №4090 від 23.08.2019 на суму 5 800 грн. 00 коп. з призначенням платежу "за надання правової допомоги згідно договору б/н від 13.08.2019, дод. угоди №2 від 23.08.2019 (а. с. 7-12).

Відповідач клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката не надав, будь-яких обґрунтувань чи доказів неспівмірності розміру заявлених витрат не навів.

Таким чином, вартість адвокатських послуг в сумі 5 800 грн. 00 коп. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, а тому підлягає до стягнення з відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з п.п.1, 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 822 грн. 89 коп. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Судовий збір в частині закриття провадження у справі підлягає поверненню позивачу за його клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Старовижівське лісове господарство (вул. Незалежності, 66, смт. Стара Вижівка, Старовижівський район, Волинська обл., 44400, ) на користь Приватного малого підприємства "МЛС" (вул. Млинівська, 20, м. Рівне, Рівненська обл., 33024, )

- 3 973 грн. 24 коп. пені, 5 024 грн. 50 коп., штрафу, 1 894 грн. 31 коп. втрат від інфляції, 715 грн. 60 коп. 3% річних, 5 800 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, 822 грн. 89 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 18 230 грн. 54 коп. (вісімнадцять тисяч двісті тридцять грн. 54 коп.).

3. Провадження у справі на суму 15 490 грн. 00 коп. закрити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

повний текст рішення

складений 26.09.2019

Суддя А. М. Кравчук