ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2165/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/2165/19

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України /01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. №6/

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Управдом /65144, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1, офіс 510/

про стягнення 374 845,43грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Управдом 374 845,43грн., де 258 803,99 грн. пеня, 50 693,50 грн. 3% річних та 65 347,94грн. інфляційні втрати.

Підставою для подання позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань по укладеному між ними договору постачання природного газу №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р. в частині строків проведення оплати за отриманий газ.

Позивач вказує, що 04.09.2017 р. між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариством з обмеженою відповідальністю Управдом укладено договір №8228/1718-ТЕ-23 постачання природного газу, на виконання умов якого позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 13 784 194,78грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Так, позивач вказує, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 6.1 договору.

Так, позивач з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 258 803,99 грн.

Також, позивачем відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 50 693,50 грн. та 65 347,94грн. інфляційних втрат.

13.09.2019р. від відповідача надійшов відзив на позов /вх.№18648/19/, в якому позов не визнає, з наступних підстав. По-перше, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, строк якої визначений статтями 232 ГК України та 258 ЦК України. По-друге, на момент подачі позову у відповідача відсутній основний борг, а нарахування штрафних санкцій здійснено в період постачання газу в опалювальний сезон, коли нарахування складали більше двух мільйоні, коли неопалювальний сезон має нарахування в середньому у триста тисяч. По-третє, заборгованість є наслідком несталільної платіжної дисцепліни споживанів. Тому, враховуючи відсутність предмету спору, фактичну відсутність тіла заборгованості, не здійснення з боку позивача досудового врегулювання спору, неправельне нарахування штрафних, просить суд відмовити у задоволенні позову і припинити провадження у справі.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019р. позовна заява вх.№2218/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.08.2019р. прийнято позовну заяву /вх.№2218/19/ до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/2165/19 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи /вх.№17447/19 від 30.08.2019р./, судом було задоволено.

Клопотання позивача за вх.№20011/19 від 01.10.2019р. залучено до матеріалів справи.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

02.10.2019р. судом було постановлено вступну та резолютивну частини рішення в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

04.09.2017р. між ПАТ НАК Нафтогаз України (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Управдом (споживач) було укладено договір №8228/1718-ТЕ-23, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2017р.-2018р. природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ, обсягом до 2285,00тис. куб.м. (п.п.1.1., 1.2., 2.1. договору).

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.7. договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р.).

Згідно п.5.2. договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р. ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942,00грн., крім того: податок на додану вартість 20%. Усього до сплати разом із податком на додану вартість 5930,40грн.

Відповідно до п.п.6.1., 6.2. договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р. оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.п.8.1., 8.2. договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р.).

Згідно п.10.3. договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Відповідно до розділу 12 договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р., в редакції додаткової угоди №5 від 07.09.2018р., договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу до 01.10.2017р. по 31.09.2018р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018р. до договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р., зокрема, викладено п.8.2., як: У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатковою угодою №5 від 07.09.2018р., внесене зміни, зокрема до п.2.1. як: «Постачальник передає споживачу з 01.09.2018р. по 30.09.2018р. (включно) природний газ, обсягом до 60,0 тис. куб.м».

На виконання умов договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р., позивачем відповідачу було поставлено газ за актами приймання-передачі від 30.10.2017р., 30.11.2017р., 31.12.2017р., 31.01.2018р., 28.02.2018р., 31.03.2018р., 30.04.2018р., 31.05.2018р., 30.06.2018р., 31.07.2018р., 31.08.2018р., 30.09.2018р.

На підтвердження проведення повної, але несвоєчасної оплати відповідачем за поставлений газ позивач подав до справи виписку по особовому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю Управдом за період з 01.09.2017р. по 31.05.2019р.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 226 „Деякі питання акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України, яка набрала чинності 20.03.2019 р., було змінено тип ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як з`ясовано судом, на виконання вищенаведених умов договору ПАТ НАК Нафтогаз Україна з жовтня 2017р. по вересень 2018р. включно було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю Управдом прийнято природного газу на загальну суму 13 784 194,78грн. згідно актів приймання передачі природного газу від 30.10.2017р., 30.11.2017р., 31.12.2017р., 31.01.2018р., 28.02.2018р., 31.03.2018р., 30.04.2018р., 31.05.2018р., 30.06.2018р., 31.07.2018р., 31.08.2018р., 30.09.2018р.

Так, відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило позивачу вартість поставленого в жовті 2017р. вересні 2018р. природного газу за актами приймання-передачі в сумі 13 784 194,78грн., проте з порушенням строків щомісячних оплат.

Відтак, оскільки відповідач належним чином не виконав передбачені договором №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р., зобов`язання з оплати природного газу, поставленого в жовтні 2017р. вересні 2018р., позивачем відповідно до п. 8.2 договору було нараховано 258803,99 грн. пені, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 50 693,50 грн. та 65 347,94грн. інфляційних втрат.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленого природного газу не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості природного газу) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов`язання з оплати природного газу, поставленого за період зі жовтня 2017р. по вересень 2018р. відповідно до п. 8.2 договору було нараховано пеню за зобов`язаннями жовтня 2017р. у розмірі 1 249,78грн., за зобов`язаннями листопада 2017р. у розмірі 5 897,42грн., за зобов`язаннями грудня 2017р. у розмірі 17 461,10грн, за зобов`язаннями січня 2018р. у розмірі 30 366,09грн., за зобов`язаннями лютого 2018р. у розмірі 41 450,40грн., за зобов`язаннями березня 2018р. у розмірі 79 722,46грн., за зобов`язаннями квітня 2018р. у розмірі 27 091,48грн., за зобов`язаннями травня 2018р. у розмірі 16 536,84грн., за зобов`язаннями червня 2018р. у розмірі 14 547,41грн., за зобов`язаннями липня 2018р. у розмірі 10 622,38грн., за зобов`язаннями серпня 2018р. у розмірі 8 179,45грн., за зобов`язаннями вересня 2018р. у розмірі 5 679,18гр.., які заявлені до стягнення.

Відповідно до п.п. 8.2. договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р., у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018р. до договору №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р., зокрема, викладено п.8.2., як: У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у жовтні 2017р. вересні 2018р., судом встановлено, що розрахунок пені було здійснено позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювались.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого природного газу за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у жовтні 2017р. - вересні 2018р., судом встановлено, що вказані розрахунки 3% річних були здійснені позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювались.

Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в сумі 50 693,50грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в розмірі 65 347,94грн.

Наразі судом встановлено, що позивачем за зобов`язаннями травня 2018 року за період з 01.09.2018р. по 30.09.2018р. нараховано 5626,89грн. на суму боргу 301778,76грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів);

-за зобов`язаннями червня 2018 року за період з 01.10.2018р. по 30.10.2018р. нараховано 4346,72грн. на суму 260036,39грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів);

- за зобов`язаннями серпня 2018 року за період з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. нараховано 3798,66грн. на суму 275131,26грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів).

Однак, слід зазначити, що інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів, у зв`язку з чим суд доходить до висновку про неправильність та необґрунтованість вказаного розрахунку інфляційних втрат.

Однак, слід зазначити, що інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів. Виходячи із положень ст.625 ЦК України, обов`язок сплати боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, виникає лише за умови прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Так, умовами договору №8228/1718-ТЕ-23 постачання природного газу від 04.09.2017 р. не передбачена сплата відповідачем вартості природного газу з урахуванням інфляції, відповідно не встановлено строк сплати нарахованих інфляційних втрат за відповідний період. В свою чергу такі обставини виключають факт прострочення відповідачем сплати саме інфляційних втрат, нарахованих відповідачем під час подання заявленого позову до суду. Натомість позивач нараховував інфляційні втрати на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів за відсутності прострочення боржником сплати саме вказаних сум інфляційних нарахувань попередніх періодів, що не узгоджується положеннями договору та ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, судом здійснено самостійний перерахунок інфляційних втрат із врахуванням вказаних періодів прострочення та суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а саме:

за зобов`язаннями травня 2018 року на суму боргу 298685,94 грн. за період з 01.09.2018 р. по 30.09.2018р. інфляційні втрати складають 5675,03грн.;

за зобов`язаннями червня 2018 року на суму боргу 249260,40 грн. за період з 01.10.2018 р. по 31.10.2018р. інфляційні втрати складають 4237,43грн.;

за зобов`язаннями серпня 2018 року на суму боргу 266787,48 грн. за період з 01.11.2018 р. по 30.11.2018р. інфляційні втрати складають 3735,02грн.

Тому, за розрахунком суду загальний розмір інфляційних збитків у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за договором №8228/1718-ТЕ-23 від 04.09.2017р. за зобов`язаннями грудня 2017р., січня лютого 2018р., травня - вересня 2018р. становить 65 223,15грн., які підлягають стягненню з відповідача.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стосовно тверджень відповідача щодо неможливості стягнення штрафних санкцій, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень пункту 10.3 договору, строки в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється як 5 (п`ять років).

Отже, умовами договору передбачено збільшений строк позовної давності, який позивачем не пропущений.

Також, відповідач у відзиві на позов в якості заперечень на позов лише посилався на положення ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, натомість відповідне клопотання про зменшення розміру пені не заявляв, наполягаючи на відмові у задоволенні позовних вимог взагалі. Між тим ч. 3 ст. 551 ЦК України наділяє суд правом зменшити розмір неустойки, а не звільнити від такої сплати взагалі.

Окремо, судом не прийняті твердження щодо відсутності предмету спору, оскільки останнім у справі є: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Управдом 374 845,43грн., де 258 803,99 грн. пеня, 50 693,50 грн. 3% річних та 65 347,94грн. інфляційні втрати, які не оплачені відповідачем в процесі розгляду справи.

Таким чином, оцінюючи наявні в справі докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на допущені позивачем помилки при розрахунку інфляційних втрат.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 5 622,68грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 5 622,68грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок часткового задоволення його вимог за рахунок відповідача в сумі 5 620,81грн.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Управдом /65144, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1, офіс 510, / на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна /01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, / пеню в сумі 258 803 /двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот три/ грн. 99 коп., 3% річних в сумі 50 693 /п`ятдесят тисяч шістсот дев`яносто три/ грн. 50 коп., інфляційні втрати в сумі 65 223 /шістдесят п`ять тисяч двісті двадцять три/ грн. 15 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5 620 /п`ять тисяч шістсот двадцять/ грн. 81 коп.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський