РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2019Справа № 910/9846/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/9846/19

за позовом Приватного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління №24

до Товариства з обмеженою відповідальністю Хозхімсервіс

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

24 липня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління №24 (позивач) надійшла позовна заява № 23/07/19гс від 23.07.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю Хозхімсервіс (відповідач) про стягнення неустойки за договором оренди будівельної техніки № 48 ОТ/01/19 від 18.01.2019 року в розмірі 191 692,80 грн. (сто дев`яносто одна тисяча шістсот дев`яносто дві гривні 80 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором оренди будівельної техніки № 48 ОТ/01/19 від 18.01.2019 року, зокрема, після припинення дії договору своєчасно не повернув орендовану техніку, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати орендодавцю неустойку в розмірі 191 692,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 року у справі № 910/9846/19 позовну заяву № 23/07/19гс від 23.07.2019 року Приватного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління №24 до Товариства з обмеженою відповідальністю Хозхімсервіс стягнення неустойки залишено без руху, надано Приватному акціонерному товариству Спеціалізоване монтажне управління №24 строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене Приватному акціонерному товариству Спеціалізоване монтажне управління №24 за адресою: 03118, м. Київ, просп. Лобановського, 96, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства Укрпошта за поштовим ідентифікатором № 938 вбачається, що поштове відправлення з ухвалою суду від 29.07.2019 року у справі № 910/9846/19 вручено уповноваженому представнику позивача - 31.07.2019 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 05.08.2019 року (включно).

02.08.2019 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління №24 надійшла заява б/н від 01.08.2019 року Про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/9846/19 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю Хозхімсервіс за адресою: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, 4а, оф. 139, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 079 ухвалу Господарського суду міста від 05.08.2019 року у справі № 910/9846/19 вручено уповноваженому представнику відповідача 09.08.2019 року.

Відтак, відзив на позовну заяву мав бути поданий відповідачем у строк до 24.08.2019 року (включно).

23.08.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 869 від 21.08.2019 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що позивачем не було повідомлено відповідача про місце повернення будівельної техніки з оренди, тому порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди будівельної техніки № 48 ОТ/01/19 від 18.01.2019 року щодо дотримання термінів повернення техніки з оренди сталось не з вини відповідача.

27.08.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив стосовно доводів відповідача та зазначив, що викладені у відзиві на позовну заяву доводи не спростовують пояснення позивача та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2019 року між Приватним акціонерним товариством Спеціалізоване монтажне управління №24 (надалі позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Хозхімсервіс (надалі відповідач, орендар) укладено договір оренди будівельної техніки № 48 ОТ/01/19 (надалі договір), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець передає орендарю, на умовах, визначених в даному договорі, в строкове, платне користування, для використання в господарській діяльності товариства будівельну техніку: трубоукладач, марки ТО 1224Г, державний номерний знак Т НОМЕР_1 АІ, інвентарний номер 2239.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, в дводенний строк передати в користування орендаря, зазначену в п. 1.1. договору будівельну техніку в справному, належному технічному стані, яка забезпечує його нормальну безпечну експлуатацію. Передача будівельної техніки здійснюється за місцезнаходженням орендодавця за актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

За умовами п. 3.6. договору, строк оренди - 3 (три ) місяця з дня передачі орендодавцем трубоукладача орендарю.

Згідно з п. 2.3.7. договору, після закінчення строку дії договору або після дострокового його розірвання не пізніше п`ятнадцяти робочих днів повернути вказану у п. 1.1. будівельну техніку в технічно-справному стані за актом прийому-передачі, що підписується сторонами договору на базу орендодавця в смт. Калинівка, Васильківського району, Київської обл.

На виконання умов договору оренди будівельної техніки № 48 ОТ/01/19 від 18.01.2019 року орендодавець передав, а орендар прийняв трубоукладач, марки ТО 1224Г, державний номерний знак НОМЕР_2 НОМЕР_3 , інвентарний номер 2239, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 25.01.2019 року (копія міститься в матеріалах справи).

Тобто, з урахуванням п. 3.6. договору, строк оренди будівельної техніки до 25.04.2019 року.

В листі № 313 від 12.04.2019 року відповідач повідомив позивача, що завершив використання техніки, починаючи з 12.04.1019 року та просив повідомити адресу для її повернення.

Листом № 197 від 14.05.2019 року позивач просив по закінченню будівельно-монтажних робіт повернути будівельну техніку за адресою: Київська обл., Яготинський р- АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 км траси Київ-Харків, КС «Яготин»).

Листами № 225 від 22.05.2019 року, № 232 від 29.05.2019 року та № 254 від 07.06.2019 року позивач просив повернути будівельну техніку за адресою: Київська обл., Яготинський р-н, с. Ничипорівка, вул. Б.Хмельницького, 40/5 (107 км траси Київ-Харків, КС «Яготин»).

16.06.2019 року відповідач повернув позивачу трубоукладач, марки ТО 1224Г, державний номерний знак НОМЕР_2 НОМЕР_3 , інвентарний номер 2239.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на порушення відповідачем строків та порядку повернення трубоукладача з оренди, у зв`язку з чим позивачем на підставі п. 3.7. договору нараховано пеню у розмірі 10% від розміру місячної орендної плати за кожен день такого затримання, яка за розрахунками позивача, становить 191 692,80 грн.

В свою чергу відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав того, що відповідач звертався до позивача з листом № 313 від 12.04.2019 року, в якому повідомляв позивача про завершення використання техніки, починаючи з 12.04.1019 року та просив повідомити адресу для її повернення. 16.04.2019 року відповідачем було направлено на електронну пошту позивача лист № 318 від 15.04.2019 року з проханням повідомити адресу повернення техніки, проте позивачем не було повідомлено відповідача про місце повернення будівельної техніки з оренди, тому порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди будівельної техніки № 48 ОТ/01/19 від 18.01.2019 року щодо дотримання термінів повернення техніки з оренди сталось не з вини відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

За приписами ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України, місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Як вже було встановлено судом, на підставі акту приймання-передачі майна від 25.01.2019 року позивач передав, а відповідач прийняв в строкове, платне користування, для використання в господарській діяльності товариства будівельну техніку: трубоукладач, марки ТО 1224Г, державний номерний знак Т НОМЕР_1 АІ, інвентарний номер 2239.

Строк оренди трубоукладача - 3 (три ) місяця з дня передачі орендодавцем трубоукладача орендарю, тобто до 25.04.2019 року (включно), а строк його повернення - не пізніше п`ятнадцяти робочих днів після закінчення строку дії договору на базу орендодавця в смт. Калинівка, Васильківського району, Київської обл.

При цьому, відповідно до п. 7.2. договору, зміна умов договору здійснюється тільки за згодою сторін. Зміни та доповнення до договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі - додаткова угода, підписані уповноваженими на те представниками сторін та скріплені відбитками печатки сторін.

Так, судом встановлено відсутність укладеної між сторонами додаткової угоди про внесення змін до договору щодо місця виконання зобов`язання по поверненню трубоукладача.

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, у відповідача виник обов`язок повернути трубоукладач у строк до 20.05.2019 року (у відповідності до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 19 травня 2019 року припадає на вихідний день - на неділю).

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення трубоукладача у строк визначений договором не виконав, трубоукладач повернув 16.06.2019 року, тобто відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання на 25 (двадцять п`ять) днів.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України (ч. 1 ст. 199 ГК України).

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В п. 3.7. договору визначено, що у разі неповернення трубоукладача орендарем після спливу (припинення) строку оренди орендодавцю, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 10% від розміру місячної орендної плати за кожен день такого затримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак, під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу строків повернення будівельної техніки не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Тобто розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожен день прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю "пеня".

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення початку перебігу прострочки відповідача. Так, позивачем не враховано, що строк повернення трубоукладача - не пізніше п`ятнадцяти робочих днів після закінчення строку дії договору.

Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання.

У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відтак, у даному випадку суд дійшов висновку, що вірним періодом нарахування пені є період з 21.05.2019 року по 15.06.2019 року.

Здійснивши власний розрахунок пені за період з 21.05.2019 року по 15.06.2019 року, суд встановив, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 172 800,00 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 18 892,80 грн. позивачу належить відмовити.

В ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 172 800,00 грн.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2592,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Хозхімсервіс (ідентифікаційний код 24157485, адреса: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, 4а, оф. 139) на користь Приватного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління №24 (ідентифікаційний код 04715664, адреса: 03118, м. Київ, просп. Лобановського, 96) грошові кошти: пені - 172 800,00 грн. (сто сімдесят дві тисячі вісімсот гривень) та судовий збір 2592,00 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 01.10.2019р.

Суддя О.В. Котков