ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2019 р. Справа№ 910/423/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 року (дата підписання повного тексту 19.07.2019 року)

у справі № 910/423/19 (суддя: Борисенко І.І.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна Транспортна Компанія в Україні"

про стягнення 377 530,73 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна Транспортна Компанія в Україні" (далі - відповідач) про стягнення 377530,73 грн заборгованості за договором від 21.05.2018 року №21/05-18 про транспортно-експедиторське обслуговування.

11.07.2019 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження в даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/8395/19.

Господарський суд міста Києва клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна Транспортна Компанія в Україні" про зупинення провадження у справі задовольнив та зупинив провадження у справі №910/423/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/8395/19, що розглядається Господарським судом міста Києва своєю ухвалою від 11.07.2019 (повний текст складено 19.07.2019 року).

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права.

Так, скаржник зазначив, що суд першої інстанції мав у даній справі всі докази, за якими можливо оцінити обставини та факти, які є предметом судового розгляду у справі №910/423/19.

Разом з цим скаржник зазначив, що суд першої інстанції мав всі законні підстави для продовження слухання справи по суті і винесення законного рішення.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2019 року справу № 910/423/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 року у справі № 910/423/19 своєю ухвалою від 22.08.2019 року.

13.09.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого за твердженням відповідача судом першої інстанції було вірно зроблено висновок, що при розгляді справи №910/8395/19 є наявність обставин, що впливають та збирання та оцінку доказів у даній справі, враховуючи, що позивачем в межах розгляду справи №910/423/19 заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором №21/05-18 від 21.05.2018 року про транспортно-експедиторське обслуговування, а в межах справи №910/8395/19 заявлені вимоги про визнання того самого правочину недійсним.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (п. 4 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення зазначеної статті повністю узгоджуються з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно з ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30 від 27 вересня 2001 року).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача 850 905,69 грн за договором №21/05-18 від 21.05.2018 про транспортно-експедиторське обслуговування, укладеного між позивачем та відповідачем.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальна Транспортна Компанія в Україні" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК" про визнання договору №21/05-18 від 21.05.2018 року про транспортно-експедиторське обслуговування, укладеного між позивачем та відповідачем недійсним та стягнення 414829,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 порушено провадження у справі №910/8395/19.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розгляді справи №910/8395/19 є наявність обставин, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, враховуючи, що позивачем в межах розгляду справи №910/8395/19 заявлені вимоги про визнання недійним договору №21/05-18 від 21.05.2018 про транспортно-експедиторське обслуговування,.

Так, під час розгляду справи №910/8395/19, судом будуть встановлені обставини дійсності вказаного спірного правочину та будуть перевіренні обставини правомірності його укладення з встановленням наявності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що при розгляді справи №910/8395/19 є наявність обставин, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, враховуючи, що позивачем в межах розгляду справи №910/423/19 заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором №21/05-18 від 21.05.2018 року про транспортно-експедиторське обслуговування, а в межах справи №910/8395/19 заявлені вимоги про визнання того самого правочину недійсним, тобто, обставини, які будуть вирішенні при розгляді справи №910/8395/19 про визнання договору недійсним мають преюдиціальне значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення по справі №910/423/19.

Ці обставини впливають на оцінку доказів у даній справі, оскільки встановлюють питання дійсності спірного договору та правомірності його укладення.

Крім того, судом враховані положення п. 2.17 постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", яким передбачено, що якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 Господарського процесуального кодексу може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Тобто, справа №910/423/19 є пов`язаною зі справою №910/8395/19 про визнання недійсним правочину, і розгляд цієї справи є неможливим до вирішення справи №910/8395/19.

Таким чином, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, що суд першої інстанції мав всі законні підстави для продовження слухання справи по суті і винесення законного рішення та, що у даній справі наявні всі докази, за якими можливо оцінити обставини та факти, які є предметом судового розгляду у справі №910/423/19.

З огляду на викладе, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна Транспортна Компанія в Україні" про зупинення провадження у справі та зупинення провадження у справі №910/423/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/8395/19, що розглядається Господарським судом міста Києва.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 року у справі №910/423/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/423/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко