ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м. Дніпро Справа № 912/1262/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.06.2019 р.

( суддя Тимошевська В.В., м. Кропивницький ) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі регіональної філії "Донецька залізниця"

акціонерного товариства "Українська залізниця",

Донецька область, м. Лиман

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер",

м. Кропивницький,

про стягнення 161 045,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 24.06.2019 р. позов задоволено в повному обсязі - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 161 045,00 грн штрафу, а також 2 415,67 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Балкер" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на неповне з`ясування та встановлення обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду щодо підставності позовних вимог. Залізницею було допущено ряд порушень нормативних документів, що не є належним доказом про неправильне зазначення відправником маси вантажу в перевізних документах.

При цьому Скаржник зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 172, п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України порушив принцип рівності учасників судового процесу та змагальності сторін та позбавив Відповідача права надати суду свої докази та довести перед судом їх переконливість. Поряд з цим, Відповідач наголошує, що жодних повідомлень від органу поштового зв`язку стосовно надходження на адресу ТОВ "Балкер" відправлення від Господарського суду Кіровоградської області Відповідач не отримував, у зв`язку з чим не був обізнаний про розгляд судом справи № 912/1262/19 щодо стягнення штрафу з ТОВ "Балкер". Не отримував Відповідач також і копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Скаржник наголошує на тому, що перед навантаженням вантажу у вагон здійснено зважування тари вагону № 62516372, де згідно з картотечними даними маса тари вагона становила 23 500 кг, при зважуванні на вищевказаній встановлено тару вагона 22 700 кг, що вказує на неправильне зазначення тари вагона у картотеку ( паспорт вагона ) залізницею. Вагон № 62516372 з вантажем прийнято до перевезення 16.11.2018 р. на станції Рясна-2 з рівномірним завантаженням, верх вантажу накритий металевими листами, які зварені між собою.

Крім того, до претензії Позивача, яка направлялась Відповідачу, були долучені акти загальної форми, на підставі яких проведено перевірку маси вантажу, а саме акт загальної форми від 21.11.2018 р. № 1026/п станції Нижньодніпровськ Вузол Придніпровської залізниці, до якого йде доповнення комерційний акт станції Сартана Донецької залізниці № 48480,9/385 від 26.11.2018 р., який містить інформацію про "смещенный лист укрытия", що вказує на доступ до вантажу при здійсненні перевезення. Згідно з актом загальної форми станції Нижньодніпровськ Вузол Придніпровської залізниці від 22.11.2018 р. № 2038, який теж долучений до претензії, при перевірці маси вантажу у вагоні № 62516372 нестача становить 450 кг (на станції призначення нестача 600 кг ).

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.06.2019 р. залишити без змін.

В обгрунтування своїх заперечень Позивач зазначає на те, що посилання Відповідача на ту обставину, що невідповідність фактичної ваги вантажу встановленої по станції Сартана та Нижньодніпровськ-Вузол з вагою зазначеною в накладній, пов`язана з невідповідністю ваги тари вагону не відповідає дійсності і спростовується наявними в справі матеріалами ( комерційний акт № 484809/385 та акт загальної форми № 2038 ), оскільки в усіх випадках при визначенні ваги вантажу бралась тата вагону 22 700 кг.

Зокрема, Залізниця вважає, що твердження Відповідача щодо недоліків накладної № 35946615 спростовується наявною в справі копією накладної з відповідними відмітками. В накладній № 35946615 в графі 49 є відмітка про складання акту загальної форми № 2038 від 22.11.2018 р., та штамп про складання комерційного акту № 484809/385 від 26.11.2018 р. менш документу 600 кг. Також в графі 53 «Підтвердження одержання вантажу» є рукописна відмітка наступного змісту « 8123 ВС427897 25.11.18 та підпис».

Проте, посилання Відповідача на доступ до вантажу є лише його припущенням, яке не підтверджується наявними в справі документами.

Водночас, на думку Позивача, очевидно, що вага вантажу ще зменшилася на вагу вкривавшого його покрову снігу, і невідповідність збільшилась на 150 кг. у порівнянні з вагою по станції Нижньодніпровськ-Вузол з 450 кг. до 600 кг. Але ж в обох випадках вага вантажу не відповідала вазі зазначеній в накладній.

Відтак, на думку Позивача, враховуючи правову позицію по справі № 916/2450/17 та висновки яких дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 р. у справі № 916/2001/17 та від 23.06.2018 р. у справі № 916/1993/17, оскільки по штатному розпису станції Сартана структурного підрозділу Станція Маріуполь-Порт штатна одиниця зав. вантажного двору не числиться, то комерційний акт був підписаний заступником начальника станції ОСОБА_1 , заміть начальника району (вантажного) - агентом комерційним ОСОБА_2 ( згідно розпорядження начальника станції Сартана) та агентом комерційним ОСОБА_3 , яка проводила зважування вагону спільно з представниками станції Сартана - ( оскільки ваги належать вантажоотримувачу і приписані до залізниці ) та згідно розпорядження начальника станції Сартана, і представником вантажоодержувача - провідним інженером комбінату Азовсталь Гончаровой ), що доводить факт підписання комерційного акту правомочними особами Залізниці і співпадає з висновками яких дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 р. у справі № 916/2001/17 та від 23.06.2018 р. у справі № 916/1993/17.

Щодо телеграми ПАТ «Укрзалізниця від 08.02.2017 р. вих. № Ц-1-25/315-17, то Позивач зазначає, що вказана телеграма не є нормативно-правовим документом і має виключно інформаційно-розпорядчий характер та за своєю суттю не вносить зміни до Статуту залізниць щодо підстав та виду відповідальності за неправильне зазначення маси вантажу у перевізному документі у вигляді стягнення штрафу. Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Щодо неотримання Відповідачем копії позовної заяви, то Позивач вказує на те, що згідно витягу поштове відправлення надійшло до міста Кропивницький 09.05.2019 р. та знаходилось у поштовому відділенні зв`язку ( індекс 25011) з 11.05. по 28.05.2019 р. Причини неотримання Відповідачем поштового відправлення ( позовної заяви ) Позивачу не відомі, так само як і причини неотримання yxвали суду.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2019 р. залишено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.06.2019 р. у справі № 912/1262/19 без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання доказів сплати судового збору у розмірі 3 623,50 грн. та доказів надсилання Позивачу ( АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Донецька залізниця" АТ"Українська залізниця" ) копії скарги і доданих до неї документів, які у Позивача відсутні, листом з описом вкладення.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М., розпорядженням керівника апарату суду від 05.08.2019 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І.М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.06.2019 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Відповідача з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Балкер" ( Вантажовідправник ) зі станції Рясна ІІ Львівської області за накладною від 16.11.2018 р. № 35946615 було відправлено вагон № 62516372 з вантажем - лом чорних металів на станцію призначення Сартана Донецької області ( а. с. 10 ).

На станції призначення Сартана Донецької області 26.11.2018 р. в результаті комісійного переважування вагону № 62516372 виявлено різницю в масі вантажу між фактичною та зазначеною в перевізному документі.

Так, на підставі актів загальної форми № 2038 від 22.11.2018 р. станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці та № 1026/П від 07.11.2018 р. станції Сартана ( а. с. 11 ) було здійснено комісійне переважування зазначеного вагону та складено комерційний акт.

Перевантажування проводилось на 150-ти тонних вагонних вагах станції вантажоодержувача, повірених 07.09.2018 р. ( а. с 14-15 ).

Технічний паспорт № 1 засобу ваговимірювальної техніки ( ЗВВТ ) вагонної ваги на станції Сартана Донецької залізниці, власником якої є "ПрАТ МК "Азовсталь", із змісту якого вбачається, що ваги, на яких Залізниця проводила переважування вантажу у вагоні № 62516372, вагонні тензометричні, 50-1-50, Зав. № 1416, виробник ПП "МІКА", м. Дніпропетровськ, власник: ПрАТ "МК "Азовсталь" результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92 характеристика ( клас точності, похибки, діапазон вимірювання ) - середній клас.

Тобто, як зазначив суд першої інстанції - наявна у матеріалах справи копія технічного паспорту засобу вимірювальної техніки (ваги) станції Сартана Донецької залізниці дають підстави вважати, що дані ваги є придатними до використання, перебувають у справному технічному стані та у встановлений строк пройшли державну перевірку.

Результат зафіксовано в Журналі контрольного зважування вхідних вантажів та відомості зважування - вхідні вантажі ( а. с. 13 ) і складено комерційний акт № 484809/385 від 26.11.2018 р.

Відповідно до Правил складання актів ( ст. 129 Статуту залізниць України ), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за № 567/6855, за результатами контрольного зважування 26.11.2018 р. працівниками залізниці складено комерційний акт № № 484809/385 ( а. с. 10 ).

Відповідно до вказаного комерційного акту, у зазначеному вище вагоні було виявлено недостачу вантажу проти зазначеного в залізничній накладній № 35946615 від 16.11.2018 р.

Так, у вказаній накладній у вагоні № 62516372 зазначено масу Вантажувідправника 58 850 кг. При перезважуванні на вагонних вагах станції Сартана Донецької області виявлено: брутто - 80 950 кг, нетто - 58 250 кг, тара - 22 700 кг, різниця проти накладної в сторону зменшення на 600 кг.

Отже, комерційним актом підтверджено факт неправильного зазначення маси вантажу у накладній.

На підставі комерційного акту № 484809/385 від 26.11.2019 р. залізницею нарахований штраф за невірно зазначену масу вантажу в залізничній накладній в розмірі п`ятикратної провізної плати в порядку, передбаченому ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

Відповідно до залізничної накладної від 16.11.2018 р. № 35946615 вартість перевезення вантажу у вагоні № 62516372 становить 32 209,00 грн.

Таким чином, сума штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати становить 161 045,00 грн. ( 32 209,00 грн х 5 ).

Невиконання Відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати штрафу за невірно зазначену масу вантажу в залізничній накладній в розмірі п`ятикратної провізної плати, стало підставою звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення з Відповідача вказаної суми в примусовому порядку.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог, покладено висновок місцевого господарського суду про доведеність факту порушення Відповідачем правил перевезення вантажу, якмй Відповідачем не спростований.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату ( ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України ).

Ч. 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Накладна, відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Ст. 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. №863/5084.

Згідно з п. 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 (Правила) на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Ст. 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. № 644, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, зокрема графи "Маса вантажу", якщо вона визначена відправником, та "Спосіб визначення маси".

Згідно з п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом. Тип вагів зазначається в накладній.

У накладній № 35946615 від 16.11.2018 р. зазначено, що вантаж завантажено вантажовідправником, яким є ТОВ "Балкер". Маса визначена на вагонних 150-ти тонних вагах.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За накладною № 35946615 відправником є ТОВ "Балкер", яке є відповідальною особою за правильність відомостей, вказаних у накладній.

Ст. 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача.

Обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами ( ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" ).

Згідно ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

П. 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району ( завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи ) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Місцевим господарським судом встановлено, що комерційний акт № 484809/385 від 26.11.2018 р. складено за участю заступника начальника станції Шелехова А.Ю., агента комерційного ОСОБА_3 , агента комерційного ОСОБА_2 та провідного інженера ОСОБА_4 і не містить підпису начальника вантажного двору (району), оскільки така посада не передбачена штатним розкладом, про що зазначено в розділі Д при складанні комерційного акту № 484809/385. Представники вантажоодержувача Садовнича В ОСОБА_5 В ОСОБА_5 та Маслова, підписів у, комерційному акту не ставили і зазначені в акті як особи що проводили переважування. Однак їхні підписи наявні в Журналі контрольного зважування вхідних вантажів та Відомості зважування - вхідні вантажі разом з підписами заступника начальника станції Шелехова ОСОБА_6 , агента комерційного ОСОБА_3 , які приймали участь у зважуванні вагону.

Вказаний комерційний акт відповідно до п. 10 Правил складання актів підписаний трьома представниками залізниці - заступником начальника станції Шелехова ОСОБА_7 .Ю ОСОБА_5 , замість начальника району (вантажного) - агентом комерційним ОСОБА_2 (згідно розпорядження начальника станції Сартана) та агентом комерційним ОСОБА_3 (яка приймала участь у зважуванні вагону та згідно розпорядження начальника станції Сартана), та представником вантажоодержувача - провідним інженером комбінату "Азовсталь" Гончаровою І.Л.

Отже, суд першої інстанції вірно послався на те, що комерційний акт підписаний належними, уповноваженими на те особами у відповідності до п.10 Правил складання актів.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Ст. 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про документальну доведеність факту невірного зазначення вантажовідправником маси вантажу вагонів в залізничній накладній від 16.11.2018 р. № 35946615.

Щодо доводів Скаржника, пов`язаних з тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 172, п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України порушив принцип рівності учасників судового процесу та змагальності сторін, у зв`язку з чим Відповідач не був обізнаний про розгляд судом справи № 912/1262/19, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що не відповідають матеріалами справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матерілів справи, ухвалою господарського суду від 15.05.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 912/1262/19 за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначено на 11.06.2019 р. о 14:45 год., встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Представник Відповідача в судове засідання 11.06.2019 р. не з`явився.

За правилами п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Врахувавши, що органом поштового зв`язку було повернуто конверт з вкладенням ( ухвала від 15.05.2019 р. ) з відміткою "за закінченням терміну зберігання", який направлявся на адресу Відповідача, господарський суд дійшов вірного висновку, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, оскільки ухвала у даній справі направлялась останньому на юридичну адресу, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 32).

Разом з тим, ухвала місцевого господарського суду від 15.05.2019 р. була направлена господарським судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з поміткою судова повістка.

Відповідно до п. 99 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270 Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

За змістом п. п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

З матеріалів справи вбачається, що конверт з вказаною ухвалою був направлений Відповідачу на юридичну адресу, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 32) та повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки за закінченням терміну зберігання, вважається днем вручення Відповідачу ухвали суду в силу положень ст. 242 ГПК України.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії ( висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 р. у справі № 904/9904/17).

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 24.06.2019р. у справі № 912/1262/19 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариства з обмеженою відповідальністю "Балкер".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова