ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа №914/108/16

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Мирутенка О.Л.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс, б/н від 26.06.2019 (вх. №ЗАГС 01-05/2470/19 від 27.06.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 (повний текст складено 11.06.2019)

у справі № 914/108/16 (суддя Ділай У.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс, м.Городок, Львівська область

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестком, м. Київ

про: визнання недійсним одностороннього правочину заяви ТзОВ Танк Транс від 23.02.2015 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог

За участю представників:

від позивача Іванов А.О. адвокат;

від відповідача Дудяк Р.А. адвокат;

від третьої особи на стороні позивача Басій В.В ОСОБА_1 представник;

від третьої особи на стороні відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі №914/108/16 позов задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс від 27.02.2015 про припинення зобов`язань щодо сплати ТзОВ Танк Транс на користь АТ Дельта Банк суми заборгованості за нарахованими процентами за договором кредитної лінії №ВКЛ-20058880 від 09.06.2011 у розмірі 27 536,72 євро (що за крос-курсом станом на 23 лютого 2015 року складає еквівалент 31116,49 доларів США); припинення зобов`язань щодо сплати АТ Дельта Банк на користь ТзОВТанк Транс заборгованості на загальну суму 31116,49 доларів США (що за крос-курсом станом на 23 лютого 2015 року складає еквівалент 27 536,72 євро) за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04 вересня 2009 року, укладеного між АТ Дельта Банк та ТзОВ Інвестком, внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк 1218,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що спірний односторонній правочин не відповідає статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки зустрічні вимоги ТзОВ «Танк транс» і ПАТ «Дельта Банк» підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США, відповідно, такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що укладення лише договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 за договором банківського рахунку від 04.09. 2009 № 26/21746-168 між ТОВ «Танк Транс» та ТОВ «Інвестком» не призвело до виникнення грошового зобов`язання банку перед підприємством на суму коштів, розміщених на рахунку оскільки, банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження підприємства за поточними рахунками, власником яких є інша особа, внаслідок чого у підприємства не виникло грошових вимог до банку за поданими заявами про перерахування коштів та видачу готівки. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-174гс16.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Танк Транс звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі №914/108/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що згідно зі ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній валюті або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відтак, вираження грошового зобов`язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що є виразом ціни грошової одиниці однієї країни у грошових одиницях, не змінюють самої суті грошового зобов`язання. Оскільки гроші (грошові кошти) є різновидом речей з родовими ознаками та є замінними, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про неоднорідність зустрічних вимог у даній справі.

Окрім того, апелянт вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-174гс16, оскільки платіжне доручення у даній справі на суму 21 166 180,57 доларів США виставлялось власником рахунку ТОВ «Інвестком», а не новим кредитором ТОВ «Танк Транс».

18.07.2019 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестком надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі №914/108/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

19.07.2019 до суду від Публічного акціонерного товариства Дельта Банк надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення з підстав законності та обгрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

При цьому, позивач зазначає, що за договором банківського рахунку грошове зобов`язання банку перед клієнтом (власником рахунку) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму. Оскільки поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, можливість зміни власника рахунка чинним законодавством не передбачена, позивач вважає, що Банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження ТОВ «Танк Транс» за поточним рахунком, власником якого є ТОВ «Інвестком», а тому у відповідача не виникло грошових вимог до Банку щодо коштів на рахунку.

Окрім того, позивач погоджується з висновком суду першої інстанції про неоднорідність зустрічних вимог у даній справі з підстав, викладених в оскаржуваному рішенні суду.

19.07.2019 до суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення по справі №914/108/16, в яких третя особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення з підстав, аналогічних викладеним у відзиві на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/108/16 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Мирутенка О.Л. та Кравчук Н.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс на рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі № 914/108/16.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Кравчук Н.М. розпорядженням від 06.08.2019 №668 керівник апарату Західного апеляційного господарського суду розпорядився провести автоматизовану заміну складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги у справі № 914/108/16.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 до складу колегії замість судді члена колегії Кравчук Н.М. введено суддю члена колегії Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 у справі №914/108/16 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 23.09.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.09.2019 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства Дельта Банк про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Шостому апеляційному адміністративному суду.

В судове засідання 23.09.2019 прибули представники сторін та третьої особи , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні представники сторін та третьої особи підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях у справі, висловили свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін та третьої особи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 09.06.2011 між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (кредитор) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Танк Транс»(позичальник) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2005880, згідно з умовами якого позивач здійснює надання кредиту відповідачеві у межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 500 000 євро зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 12% річних та кінцевим терміном погашення 08.06.2012 на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пунктів 3.2.6, 3.2.6.2 договору кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, банк має право на договірне списання коштів з будь-якого поточного рахунку позичальника, відкритого в ПАТ «Дельта Банк». Якщо валюта коштів, списаних кредитором з будь-якого рахунку позичальника, відкритого у ПАТ «Дельта Банк», не збігається з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором, списання здійснюється в сумі коштів в іншій валюті, еквівалентній сумі коштів у валюті фактичної заборгованості позичальника за цим договором і витрат кредитора (комісій, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування тощо), які пов`язані з купівлею/продажем/обміном (конвертацією) валюти. Для погашення такої заборгованості позичальник доручає кредитору здійснювати від імені та за рахунок позичальника купівлю/продаж/обмін (конвертацію) іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (далі - МВРУ) та/або її обмін на Міжнародному валютному ринку (далі - МВР) за поточним курсом, що склався на МВРУ та/або МВР за цією операцією та дату купівлі/продажу/обміну іноземної валюти, з обов`язковим зарахуванням купленої/обміняної валюти або коштів, одержаних від продажу валюти, на поточний рахунок позичальника у відповідній валюті. При цьому курс купівлі/продажу/обміну (конвертації) кредитором іноземної валюти на МВРУ та/або МВР та порядок його визначення з метою виконання вищезазначеного доручення позичальника вважаються такими, що узгоджені останнім.

06 лютого 2015 року позивач виставив відповідачу претензію через порушення умов договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880, яку вимагав розглянути у строк до наступного робочого дня та сплатити борг за договором в розмірі 36 834 160,99 євро.

Окрім того, 04.09.2009 ПАТ «Дельта Банк» (банк) та ТОВ «Інвестком» (клієнт) уклали договір банківського рахунку № 26/21746-168, відповідно до п. 1.1 якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у національній валюті, доларах США та євро № НОМЕР_1 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги, які доведені клієнту в момент підписання цього договору.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1 договору банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, банк зобов`язувався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України. Платежі з рахунку виконуються банком у межах залишку грошових коштів на початок операційного дня та з урахуванням поточних надходжень грошових коштів на рахунок протягом операційного часу.

11.02.2015 ТОВ «Танк Транс» (новий кредитор) і ТОВ «Інвестком» (первісний кредитор) уклали договір відступлення права вимоги за договором банківського рахунку. Відповідно до умов п. 2.1 даного Договору первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги до боржника за договором рахунку, а новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору ціну відступлення за права вимоги.

Пунктом 1.1 Договору термін «договір рахунку» визначено сторонами як договір банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009 (укладений між позивачем та ТОВ «Інвестком»).

Листом від 18.02.2015 ТОВ «Танк Транс» повідомило ПАТ «Дельта Банк» про заміну кредитора у зобов`язанні укладення договору від 11.02.2015 про відступлення права вимоги за договором банківського рахунку.

23.02.2015 ТОВ «Танк Транс» було складено заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, в якому відповідач зазначив, що до останнього перейшло право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» по договору банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, укладеного між банком та ТОВ «Інвестком» на суму 13 039 335,34 доларів США. Товариством було здійснено зарахування по рахунку на суму 13 008 218,84 доларів США в рахунок погашення заборгованості, в тому числі по кредитному договору №ВКЛ-20058880 від 09.06.2011 на суму 5 608 142,14 доларів США. Станом на день подання цієї заяви товариство стало кредитором банку на суму 31116,49 доларів США, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 27536,72 євро. Відтак, ТОВ «Танк Транс» заявило про припинення зобов`язань щодо сплати ТОВ «Танк Транс» на користь АТ «Дельта Банк» суми заборгованості за нарахованими процентами за договором кредитної лінії №ВКЛ-20058880 від 09.06.2011 у розмірі 27 536,72 євро (що за крос-курсом станом на 23 лютого 2015 року складає еквівалент 3 1 116,49 доларів США); про припинення зобов`язань щодо сплати АТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості на загальну суму 31116,49 доларів США (що за крос-курсом станом на 23 лютого 2015 року складає еквівалент 27536,72 євро) за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04 вересня 2009 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком», внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Вважаючи, що вказаний односторонній правочин заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» від 23.02.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог порушую вимоги чинного законодавства, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання вказаного одностороннього правочину недійсним.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. ст. 202, 203 ГК України зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В силу ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках, встановлених договором або законом (ч. 5 ст. 602 ЦК України).

За змістом названих правових норм залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як зазначалось вище, 09.06.2011 між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (кредитор) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Танк Транс»(позичальник) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2005880.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням того, що зобов`язання за кредитним договором виконувались позичальником ТОВ «Танк Транс» з порушенням умов договору, 06.02.2015 позивач виставив відповідачу претензію, яку вимагав розглянути у строк до наступного робочого дня, та сплатити борг за договором в розмірі 36 834 160,99 євро.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 23.02.2015 строк повернення позивачем кредиту є таким, що настав. Вказані обставинами сторонами не заперечуються.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

11.02.2015 між ТОВ «Танк Транс» і ТОВ «Інвестком» укладено договір відступлення права вимоги за договором банківського рахунку (№26/21746-168 від 04.09.2009, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Інвестком» ) на суму 13 039 335,34 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2015 ТОВ «Інвестком» - клієнт за Договором банківського рахунку 26/21746-168 від 04.09.2009, звернулось до ПАТ «Дельта Банк» з листом вих №01-17/02-15, в якому зазначило, що 12.02.2015 ТОВ «Інвестком» за допомогою системи «Клієнт-Банк» ПАТ «Дельта Банк» виставлене платіжне доручення в іноземній валюті на суму 21 166 180,57 доларів США з метою перерахування на власний рахунок товариства в АТ «Альфа Банк». Оскільки станом на 17.02.2015 зазначене платіжне доручення Банком не виконане, ТОВ «Інвестком» надало Банку на виконання платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 на суму 20 161 485,34 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,3ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п.1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 N492 (далі - Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п.2.1. Договору банківського рахунку платежі з рахунку виконуються Банком у межах залишку грошових коштів на початок операційного дня та з урахуванням поточних надходжень грошових коштів на рахунок протягом операційного часу.

Відповідно до п.3.3.2. Договору банківського рахунку банк зобов`язується за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з рахунку грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час.

Відповідно до п.2.4 Договору банківського рахунку операції за платіжними документами в іноземній валюті Банк виконує в межах строку, погодженого з Клієнтом. Цей строк зазначається клієнтом у графі «Допоміжні реквізити» платіжного доручення в іноземній валюті. Якщо такий строк зазначений, то Банк виконує платіжні доручення в іноземній валюті в передбачені строки, а саме «Терміновий» - Платіжне доручення виконується Банком поточного робочого дня.

Оскільки, в графі «Допоміжні реквізити» платіжного доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 зазначено строк виконання такого «Терміновий», а на момент виставлення вказаного платіжного доручень до оплати - 17.02.2015 ТОВ «Інвестком», відповідно до договору банківського рахунку 26/21746-168 від 04.09.2009, був стороною вказаного договору і його платіжні доручення на перерахування грошових коштів Банк повинен був виконати, колегія суддів не погоджується з покликанням суду першої інстанції на те, що банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження підприємства за поточними рахунками, власником яких є інша особа, внаслідок чого у підприємства не виникло грошових вимог до банку за поданими заявами про перерахування коштів та видачу готівки.

Відтак, станом на 23.02.2015 строк виконання зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» настав.

При цьому, колегія суддів зазначає, щоположення Інструкції не містять обмежень щодо права вкладника (клієнта) передати право вимоги за договором рахунку шляхом уступки права вимоги на користь іншої особи, оскільки уступка вимоги за даним видом договору відповідає його правовій природі. Уступаючи право вимоги з повернення коштів, розміщених на банківському рахунку, власник по суті розпорядився ними у спосіб, дозволений законом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №910/7228/17).

Окрім того, на підставі Договору відступлення прав вимоги від 11.02.2015 не відбулось повної заміни сторони (кредитора) в зобов`язанні, нерозривно пов`язаному з особою кредитора, про неможливість чого вказав Верховний Суд України у постанові від 06.04.2016 року у справі № 3-174гс16.

Разом з тим, помилковість вказаних висновків суду першої інстанції не призвела до прийняття помилкового рішення у справі з огляду на наступне:

За змістом статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Умовами договору кредитної лінії від 09 червня 2011 року № ВКЛ-2005880 сторони дійшли згоди про те, що погашення кредиту здійснюється саме в наданій валюті (євро) або в національній валюті за курсом НБУ станом на момент погашення. Тобто умовами виконання зобов`язань з повернення кредиту за цими договорами не передбачено отримання банком відповідних платежів у доларах США.

Натомість договором банківського рахунку від 04 вересня 2009 року № 26/21746-168 сторони погодили, що умови організації розрахунково-касового обслуговування в національній валюті, доларах США.

Як встановлено судом, ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» мають зустрічні вимоги, які виникли на підставі договору кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 ( за яким позивач є кредитором , а відповідач боржником на загальну суму 36 834 160,99 євро), а також за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 (за яким відповідач є кредитором, а позивач боржником на загальну суму 13 039 335,34 доларів США) .

Отже, оскільки у цій справі зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором рахунку підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США відповідно, такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними.

Таким чином, оскільки зустрічні вимоги ТОВ «Танк транс» і ПАТ «Дельта Банк» не є однорідними, зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином не відповідає статті 601 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 у справі №914/3217/16.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову та вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі №914/108/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі №914/108/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок та строк оскарження встановлені ст.ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Мирутенко О.Л.

Суддя Плотніцький Б.Д.