УХВАЛА

м. Київ

03.10.2019Справа № 910/13709/19

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши

заяву 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Гектар-Херсон», Херсонська область, Геніческий район, с. Генічеська Гірка

2. Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми «Перлина Поділля», Хмельницька область, Білогірський район, смт. Білогір'я

про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

02.10.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Гектар-Херсон» (позивач-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми «Перлина Поділля» (позивач-2) звернулись до суду з позов про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України (відповідач) №2353/5 від 31.07.2019 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ є рішенням, яким порушені права, свободи та інтереси позивачів на вільне володіння та користування нерухомим майном та підлягає скасуванню у зв'язку з його прийняттям не у спосіб та не в порядку, встановленому Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами України.

02.10.2019 до суду також надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Гектар-Херсон» та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми «Перлина Поділля» про забезпечення позову, в якій заявник просить зупинити, до набрання законної сили рішенням у даній справі, дію наказу Міністерства юстиції України №2353/5 від 31.07.2019 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», шляхом заборони Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, а також будь-яким іншим суб'єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб'єктам) проводити державну реєстрацію наказу Міністерства юстиції України №2353/5 від 31.07.2019 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Гектар-Херсон» та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми «Перлина Поділля» про забезпечення позову суд дійшов до висновку відмови у її прийнятті, з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розгляддають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

Тобто подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб'єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Згідно із ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Спірні правовідносини в даній справі виникли у зв'язку із оскарженням рішення суб'єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України про скасування рішень про державну реєстрацію за наслідками розгляду скарги Компанії «Комбест Сервісіз ЛТД» від 25.07.2019 року на дії та рішення державного реєстратора.

Отже, даний спір носить публічно-правовий характер, оскільки правовідносини виникли у зв'язку із оскарженням рішення суб'єкта владних повноважень.

Зазначена позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року №826/4906/17.

Суд роз'яснює позивачу, що адміністративні спори підвідомчі адміністративним судам.

За таких обставин, даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а подана до Господарського суду міста Києва заява про забезпечення позову не може бути розглянути в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Тож Господарський суд міста Києва відмовляє у прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Гектар-Херсон» та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми «Перлина Поділля» про забезпечення позову за предметною юрисдикцією.

Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що подана ним заява про забезпечення позову віднесена до юрисдикції адміністративних судів та може бути подана в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 136, 139, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Гектар-Херсон» та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми «Перлина Поділля» про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов