ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

03 жовтня 2019 року Справа № 906/645/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу керівника Коростишівської місцевої прокуратури

на ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.07.2019 р.

(постановлену у м. Житомирі)

у справі № 906/645/19 (суддя Машевська О.П.)

за позовом керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер"

про стягнення 55277,72 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 8, п. 6 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер" про стягнення 55277 грн. 72 коп. заборгованості з орендної плати, що виникла станом на 19.02.2019 р. на підставі укладеного 06.05.2011 р. Договору оренди земельної ділянки загальною площею 8,9470га.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 12.07.2019 р. у справі № 906/645/19 позовну заяву Керівника Коростишівської місцевої прокуратури повернуто без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу, місцевий господарський суд вказав, що Житомирська обласна державна адміністрація не є належним позивачем за вимогами про стягнення боргу з орендної плати з ТОВ "Партнер" за договором оренди земельної ділянки від 06.05.2011 р., оскільки держава не уповноважила Житомирську обласну державну адміністрацію здійснювати заходи щодо стягнення боргу з орендної плати з орендаря в порядку господарського судочинства на користь відповідного місцевого бюджету за місцем розташування земельних ділянок державної власності, наданих гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою суду першої інстанції, керівник Коростишівської місцевої прокуратури звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.07.2019 р. у справі № 906/645/19 скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

При постановлені оскарженої ухвали, суд фактично ототожнив як обов’язкові платежі земельний податок та орендну плату за землю.

З посиланням на п. п. 14.1.72., 14.1.136, 14.1.147, 286.1, 288.1 Податкового кодексу України скаржник зазначає, що земельний податок сплачують власники земельних ділянок та постійні землекористувачі, а орендну плату за земельні ділянки ті землекористувачі, з якими укладеного договори оренди такої ділянки.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки, а враховуючи, що орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві, то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК України порядку.

Врегулювання у договорі від 06.05.2014 р. між ТОВ "Партнер" та Житомирською обласною державною адміністрацією правовідносин щодо порядку використання земельної ділянки та наявність передбачених указаними нормами повноважень Житомирської обласної державної адміністрації щодо передачі її у користування свідчить, що остання є органом уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах.

Доводи суду, про те, що контроль за сплатою орендної плати ТОВ "Партнер" належить до повноважень органів місцевого самоврядування, на території яких розташована орендована земельна ділянка не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки вказані органи не є орендодавцями указаної земельної ділянки.

За таких обставин, прокурор вважає, що Житомирська обласна державна адміністрація є належним позивачем у даній справі, який має право вимагати своєчасної сплати орендної плати за договором від 06.05.2014 р., у тому числі у судовому порядку.

Порушення норм процесуального права полягає у безпідставному застосуванні судом п.4 ч.4 ст. 174 ГПК України.

Звертаючись із даним позовом до суду прокурором у позовній заяві зазначено про невжиття Житомирською обласною державною адміністрацією дієвих заходів щодо стягнення з ТОВ "Партнер" орендної плати.

Підстави для вжиття прокурором заходів представницького характеру додатково підтверджені відповіддю Житомирської обласної державної адміністрації від 17.05.2019 р., де остання повідомила, що не вживала заходів до контролю за сплатою орендної плати за землю, оскільки це не належить до її повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Водночас питання про наявність повноважень Житомирської обласної державної адміністрації щодо вжиття заходів по стягненню заборгованості із орендної плати, а також питання про те, чи підтримує вказаний орган позовні вимоги підлягало вирішенню в порядку ст. 182 ГПК України, після відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, керівник Коростишівської місцевої прокуратури вважає, що вищевказане судове рішення підлягає скасуванню.

Від Житомирської обласної державної адміністрації надійшли пояснення, відповідно до яких позивач зазначає наступне.

З аналізу норм ст. ст. 93, 124 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 13, 16 Закону України "Про оренду землі" вбачається, що підставою для користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній власності, є відповідний договір оренди, укладений на підставі рішення органу виконавчої влади.

06.05.2014 р. між Житомирською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер", на підставі розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 28.11.2013 р. № 371 було укладено Договір оренди земельної ділянки.

Підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою є порушення істотних умов договору оренди земельної ділянки, що належить до об’єктів державної чи комунальної власності, а саме систематичне невиконання або неналежне виконання орендарем взятих на себе зобов’язань.

Доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами, зокрема інформаційними довідками, що надаються державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості із земельного податку та оренди землі.

За інформацією Коростенського управління ГУ ДФС у Житомирській області станом на 01.04.2019 у відповідача наявна непогашена заборгованість зі сплати орендної плати за землю на загальну суму 55277 грн. 72 коп., яка утворилась за період дії договору.

Статтею 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено повноваження місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля, зокрема місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що держава в особі її органів не отримує у належному розмірі плату за користування наданою в оренду земельною ділянкою та не отримує очікуваний прибуток внаслідок господарювання відповідача на вказаній земельній ділянці.

Враховуючи вищевикладене, Житомирська обласна державна адміністрація підтримує позовні вимоги прокурора повністю.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер" не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржену ухвалу скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 27.06.2019р. керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації звернувся з позовною заявою до господарського суду Житомирської області, відповідно до якої просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер" 55277 грн. 72 коп. заборгованості з орендної плати за землю (а. с. 4-9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що 06.05.2011 р. між Житомирською обласною державною адміністрацією та ТОВ "Партнер" був укладений Договір оренди землі.

Станом на 19.02.2019 р. у ТОВ "Партнер" наявна заборгованість зі сплати орендної плати на загальну суму 55277 грн. 72 коп., яка утворилася за період дії договору, однак не погашена на час звернення прокурора із позовом до суду

Також, з посиланням на п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, рішення Конституційного суду України №З-рп/99 у справі №1-рп/99 від 08.04.1999 р. , абз. 2 ч.5 ст. 53 ГПК України, частини 1, 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейський суд з прав людини, прокурор вказує, що аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

При цьому, у кожному конкретному випадку прокурор з посиланням на відповідне законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулось чи може відбутись порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Зазначає, що в даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що Житомирська ОДА не отримує у належному розмірі плату за користування і розробку земельної ділянки, тобто територіальна громада не отримує очікуваний прибуток від пов'язаної із використанням надр діяльності.

Уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з посиланням на ст. 122 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" вказує Житомирську ОДА.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 02 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Зобов'язано керівника Коростишівської місцевої прокуратури усунути недоліки позовної заяви шляхом подання доказів дотримання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо фактичного доведення до відома Житомирську обласну державну адміністрацію повідомлення №34-73-475 вих. 19 від 21.06.2019 р. та надання державному органу строку відреагувати на отримане повідомлення до звернення з цим позовом до суду та дотримання вимог ст. 162 ГПК України (а. с. 46).

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що в позовній заяві прокурором: відсутні посилання на докази, які підтверджують дотримання вимог абз.3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"; вказано про порушення інтересів держави в особі Житомирської ОДА; не зазначено доводи та докази, які підтверджують, що саме Житомирська ОДА є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В подальшому, ухвалою господарського суду Житомирської області від 12.07.2019 р. у справі № 906/645/19 позовну заяву Керівника Коростишівської місцевої прокуратури повернуто без розгляду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 цього Кодексу передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб`єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою зазначеної участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у ст. 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

За змістом ч. ч. 3-5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У випадку відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою цієї статті, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

За змістом ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, звертаючись із позовною заявою та письмовими поясненнями, прокурор зазначив, що в даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що Житомирська ОДА не отримує у належному розмірі плату за користування і розробку земельної ділянки, тобто територіальна громада не отримує очікуваний прибуток від пов'язаної із використанням надр діяльності.

При цьому прокурор зазначав, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, є Житомирська ОДА та вказав, що нею не вжито дієвих заходів щодо стягнення боргу, у зв'язку з чим цей позов заявлено прокурором в інтересах держави в особі Житомирської ОДА.

Також, матеріали справи містять лист прокурора до Житомирської ОДА, відповідно до якого прокурор повідомляє останнього про звернення до суду із даним позовом (а. с. 26-27).

Щодо процесуальній дієздатності Житомирської ОДА на самостійне звернення з позовом до господарського суду про стягнення боргу з орендної плати, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з п. 14.1.147 Податкового кодексу України - плата за землю, це обов’язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до положень п. 14.1.72. Податкового кодексу України - земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Положеннями п. 14.1.136. Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою

Відповідно до п. 286.1. Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (288.1. Податкового кодексу України).

З наведеного вище вбачається, що земельний податок сплачують власники земельних ділянок та постійні землекористувачі, а орендну плату за земельні ділянки ті землекористувачі, з якими укладеного договори оренди такої ділянки.

Відповідно до п. 288.4. - 288.5.2 Податкового кодексу України - розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку, не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки та ін.

Як було роз'яснено в пп. 1.3 п. 1 постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Враховуючи викладене суд констатує, що в кожному випадку слід встановити яку саме правову природу має орендна плата.

В даному випадку прокурор звертаючись до суду зазначив, що заборгованість у розмірі 55277 грн. 72 коп. виникла на підставі Договору оренди землі від 06.05.2011 р., тобто підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку у спірних правовідносинах є саме договір оренди такої земельної ділянки.

Враховуючи, що за приписами ст. 21 Закону України "Про оренду землі" та ст. 288 ПК України орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві, то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець (Житомирська ОДА).

За таких обставин, апеляційний господарський суд констатує, що в даному випадку Житомирська ОДА, як орендодавець є належним позивачем у справі, а тому висновки суду першої інстанції відносно відсутності повноважень у Житомирської ОДА є помилковими.

Щодо зазначення судом першої інстанції про невиконання прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України відносно наявності підстав для представництва, то такі висновки є передчасними, оскільки в позові зазначені такі підстави, а саме: несплата орендної плати; нездійснення захисту інтересів держави Житомирською обласною державною адміністрацією. На підтвердження вказаних обставин, прокурором додано до позову лист ГУ ДФС у Житомирській області від 25.02.2019 р. № 3287/5/06-30-52-17-05 (а. с. 20) та лист Житомирської ОДА від 17.05.2019 р. № 3018/2-19/33 (а. с. 35-36).

Окрім того, як зазначено вище, листом № 34-73-475 вих. 19 від 21.06.2019 р. прокурор повідомив Житомирську ОДА про звернення до суду із даним позовом (а. с. 26-27).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга керівника Коростишівської місцевої прокуратури підлягає задоволенню, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.07.2019 р. у справі № 906/645/19 слід скасувати та передати справу № 906/645/19 на розгляд господарському суду Житомирської області.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270-271, 273, 275-282 ГПК України, Північно-західного апеляційного господарського суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу керівника Коростишівської місцевої прокуратури задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.07.2019 р. у справі № 906/645/19 скасувати.

3. Справу № 906/645/19 передати на розгляд господарському суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.