УХВАЛА

про передачу справи до іншого суду

м. Київ

01.10.2019Справа № 910/13448/19

Суддя Господарського суду міста Києва Котков О.В., розглянувши матеріали за позовом Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області (79019, м. Львів, вул. Липинського, 11) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79000, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3) та Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького (79000, м. Львів, Аеропорт ЦА) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьюті Фрі Україна ЛТД» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 15) про розірвання договору оренди, повернення майна та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (позивач-1) та Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького (позивач-2) надійшла позовна заява № 04/10-3865вих19 від 25.09.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьюті Фрі Україна ЛТД» (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому поряду:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Дьюті Фрі Україна ЛТД» на користь Державного бюджету України на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях заборгованість з орендної плати у сумі 1 201 612,44 грн., з яких: основний борг - 1 157 183,71 грн., інфляційні нарахування - 2 177,08 грн., пеня - 42 251,65 грн.;

- розірвати договір оренди нерухомого державного майна № 28 від 26.02.2019, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дьюті Фрі Україна ЛТД»;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Дьюті Фрі Україна ЛТД» повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького за актом приймання-передавання нежитлові приміщення загальною площею 170,0 кв.м., які розташовані на 3 поверсі будівлі під літ. «Б-3» - новий аеровокзал ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» за адресою м. Львів, вул. Любінська, 168 та перебувають на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого державного майна № 28 від 26.02.2019 року, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за вказаним правочином та нараховані штрафні санкції. Крім того, позивач зазначає, що вказані обставини є підставою для розірвання договору та повернення об`єкту оренди.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.

Підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ, застосування якої до спірних правовідносин залежить від характеру спірних правовідносин.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної' підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлена виключна підсудність справ.

Так, частина 3 вищевказаної норми процесуального права передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому, тлумачення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

У постанові від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд вказав, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018 року та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018 року, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тобто, чинна процесуальна норма частини третьої статті 30 Господарського процесуального кодексу України визначає розширений перелік спорів, до яких застосовуються правила виключної підсудності, в порівнянні з попередньою редакцією Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 16 якого передбачала, що за місцезнаходженням майна розглядаються справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном (тобто лише в спорах про захист речового права, однак не в договірних відносинах).

Як зазначалось вище, предметом позову у даній справі є:

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальність «Дьюті Фрі Україна ЛТД» на користь Державного бюджету України на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях заборгованості з орендної плати у сумі 1 201 612,44 грн., з яких: основний борг - 1 157 183,71 грн., інфляційні нарахування - 2 177,08 грн., пеня - 42 251,65 грн.;

- розірвання договору оренди нерухомого державного майна № 28 від 26.02.2019, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дьюті Фрі Україна ЛТД»;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьюті Фрі Україна ЛТД» повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького за актом приймання-передавання нежитлові приміщення загальною площею 170,0 кв.м., які розташовані на 3 поверсі будівлі під літ. «Б-3» - новий аеровокзал ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» за адресою м. Львів, вул. Любінська, 168 та перебувають на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном, що є предметом оскаржуваного договору оренди нерухомого державного майна № 28 від 26.02.2019, і позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Судом встановлено, що об`єкт оренди - нежитлові приміщення загальною площею 170,0 кв.м., які розташовані на 3 поверсі будівлі під літ. «Б-3» - новий аеровокзал ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» розташований за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 168.

Зважаючи на приписи ч 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва, у зв`язку з чим дана позовна заява підлягає передачі на розгляд Господарського суду Львівської області за виключною підсудністю.

Положеннями ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ч. 7 ст. 31 ГПК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а згідно з частиною 3 цієї статті - передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву № 04/10-3865вих19 від 25.09.2019 року Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьюті Фрі Україна ЛТД» про розірвання договору оренди, повернення майна та стягнення грошових коштів разом з доданими до неї матеріалами передати за виключною підсудністю на розгляд Господарського суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата підписання: 01 жовтня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Котков