ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 910/14597/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Гуцал О.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.02.2019 (повний текст складено 07.05.2019)

у справі №910/14597/18 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

до Кабінету Міністрів України

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Казенне підприємство "Шосткинський казенний завод "Зірка"

про стягнення 13 507 834,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» звернулось Господарського суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про стягнення 13507834,57 грн., з яких: 9025160,64 грн. боргу, 2854571,18 грн. пені за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, 413028,93 грн. 3% річних за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, 1215073,82 грн. інфляційних за період з 01.11.2015 по 30.09.2018 за договором про постачання електричної енергії № 396 від 03.03.2004, укладеним між позивачем та Шосткинським казенним заводом «Зірка», правонаступником якого є Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Зірка».

Позовні вимоги мотивовані невиконанням Казенним підприємством «Шосткинський казенний завод «Зірка» своїх обов`язків щодо оплати придбаної у позивача електричної енергії за договором про постачання електричної енергії № 396. Позивач вважає, що, оскільки у Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» недостатньо коштів для погашення заборгованості перед позивачем, Кабінет Міністрів України, до сфери управління якого входить Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Зірка», несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка». Нормативно обґрунтовуючи свої вимоги до Кабінету Міністрів України позивач посилається на приписи статті 77 Господарського кодексу України та Закону України «Про управління об`єктами державної власності», відповідно до яких, на думку позивача, Кабінет Міністрів України, як орган управління об`єктами державної власності, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 у справі №910/14597/18 в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Кабінет Міністрів України не є тим органом, який, відповідно до частини 7 статті 77 Господарського кодексу України, може нести відповідальність за зобов`язання казенного підприємства, у разі недостатності коштів, що перебувають у його розпорядженні, а тому вимоги про стягнення вказаних сум з відповідача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 у справі №910/14597/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» в повному обсязі. Крім того, скаржник просить витрати зі сплати судового збору стягнути з відповідача у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність у відповідача субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника суперечить, зокрема, положенням ст. 3 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».

Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки не враховано обставини встановленні судовим рішенням у справі № 910/26894/15.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2019, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14597/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва 21.02.2019 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.07.2019.

Роз`яснено відповідачу та третій особі у справі право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого п. 3 резолютивної частини зазначеної ухвали.

25.06.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» та статуту Державного концерну «Укроборонпром» учасники концерну, до яких відноситься боржник, не перебувають в управлінні органів виконавчої влади, в тому числі Кабінету Міністрів України, а держава не несе відповідальності за зобов`язаннями Концерну.

У зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Руденко М.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 прийнято справу №910/14597/18 до провадження визначеним вище складом колегії суддів та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.08.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019, у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 прийнято справу №910/14597/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 21.02.2019 до провадження визначеним вище складом колегії суддів. Виправлено допущену описку у пункті другому резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 розгляд справи відкладено на 17.09.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2019, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 прийнято справу №910/14597/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (отримано 06.09.2019), про що свідчать відомості з сайту ПАТ «Укрпошта».

Представники сторін у судове засідання 17.09.2019 з`явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника третьої особи.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 17.09.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши думку представників учасників судового процесу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

03.03.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Сумиобленерго», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» (постачальник), та Шосткинським казенним заводом «Зірка», правонаступником якого є Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Зірка» (далі - КП ШКЗ «Зірка») (споживач) уклали договір про постачання електричної енергії №396 (далі - Договір).

Відповідно пункту 1 Договору постачальник, зобов`язується постачати електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є невід`ємними частинами.

У відповідності до п.п. 2.2.3, 2.2.4 Договору, споживач зобов`язується: оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатку №4 «Порядок розрахунків»; здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії».

Згідно з умовами додатку № 4 до Договору, розрахунковим періодом вважається період з 22 числа до 21 числа наступного місяця включно.

Відповідно до змін, внесених додатковою угодою № 6 від 01.06.2018 до Договору, розрахунковим є період з 01 до 30 (31) число місяця включно.

Постачальник звернувся до споживача з вимогою № 66-05/4225 від 01.10.2018 про погашення заборгованості за поставлену активну електричну енергію за Договором за період з листопада 2015 року по січень 2016 року та з січня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 9025160,64 грн., а також сплати санкцій за прострочення боргу: 2854571,18 грн. пені за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, 413028,93 грн. 3% річних за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, 1215073,82 грн. інфляційних за період з 01.11.2015 по 30.09.2018.

У своїй відповіді № 1182-юр від 03.10.2018 на вказану вимогу споживач зазначив, що причиною виникнення і непогашення заборгованості є недостатнє завантаження КП ШКЗ «Зірка» державним замовленням та високий податковий тиск і зобов`язався виконати договірні умови найближчим часом.

У зв`язку з невиконанням боржником, якого залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про покладення на Кабінет Міністрів України повної субсидіарної відповідальності за зобов`язання Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» за Договором у вказаному вище розмірі, та як наслідок, стягнення з Кабінет Міністрів України заборгованості третьої особи перед позивачем.

Дослідивши правовідносини, що склались між сторонами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 619 Цивільного кодексу України поряд із відповідальністю боржника договором або законом може бути передбачена додаткова (субсидіарна) відповідність іншої особи.

Положеннями ч. 7 ст. 77 Господарського кодексу України передбачено, що казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

Як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, казенні підприємства законодавцем виділені із числа державних підприємств в окрему групу, що обмежена певними сферами діяльності (ч. 1 ст. 76 Господарського кодексу України).

Частина 2 статті 76 Господарського кодексу України регламентує порядок створення казенного підприємства, а також його реорганізації та ліквідації. Відповідно до її приписів, створення казенних підприємств здійснюється шляхом видання постанови Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Реорганізація і ліквідація казенного підприємства проводяться відповідно до вимог цього Кодексу за рішенням органу, до компетенції якого належить створення даного підприємства.

Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, затверджує статут підприємства, призначає його керівника, дає дозвіл на здійснення казенним підприємством господарської діяльності, визначає види продукції (робіт, послуг), на виробництво та реалізацію якої поширюється зазначений дозвіл (ч. 5 ст. 76 Господарського кодексу України).

Майно казенного підприємства закріплено за ним на праві оперативного управління (ч. 3 ст. 76 Господарського кодексу України).

Правом оперативного управління, відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України, визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Отже, органом управління казенного підприємства є суб`єкт управління об`єктами державної власності, закріпленими за казенним підприємством.

Поняття управління об`єктами держаної власності наведено у Законі України «Про управління об`єктами державної власності», за яким управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі визначаються Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).

За приписами ст. 2 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», до об`єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належать майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Державного концерну «Укроборонпром».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» до суб`єктів управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі належить Державний концерн «Укроборонпром».

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» до складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності.

Відповідно до Переліку державних підприємств - учасників Державного концерну «Укроборонпром», що є додатком до його Статуту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 за № 993, Казенне підприємство Шосткинський казенний завод «Зірка» () увійшло до його складу як учасник.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2011за №993 «Деякі питання Державного концерну «Укроборонпром», статутний капітал Концерну формується за рахунок коштів державного бюджету, майна учасників Концерну та інших джерел не заборонених законодавством.

Підпунктом 19 пункту 12 Статуту ДК «Укроборонпром» передбачено, що Концерн відповідно до законодавства має право забезпечувати в установленому законом порядку ефективне управління об`єктами майнового комплексу учасників Концерну для реалізації прав держави як власника таких об`єктів.

В той же час, у п. 10 Статуту ДК «Укроборонпром» вказано, що держава не несе відповідальності за зобов`язаннями Концерну, а Концерн не відповідає за зобов`язаннями держави.

Нормами статті 3 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», на які, зокрема, посилається позивач, передбачено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є Кабінет Міністрів України та Державний концерн «Укроборонпром».

Оскільки Закон України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» не містить норм, які б інакшим чином врегульовували повноваження Кабінету Міністрів України у сфері управління об`єктами державної власності, його повноваження як суб`єкта управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі слід визначати, виходячи з приписів ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» - є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» передбачено, що Державний концерн «Укроборонпром» є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Державний концерн «Укроборонпром», відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі»: створює підприємства, спільні підприємства та інші юридичні особи, засновані на державній власності в оборонно-промисловому комплексі, приймає рішення щодо їх реорганізації та ліквідації; надає згоду на відчуження та списання об`єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі учасників Концерну; приймає рішення про подальше використання державного майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, утворених у процесі корпоратизації учасників Концерну; здійснює контроль за діяльністю учасників Концерну; веде облік об`єктів державної власності, що перебувають в управлінні Концерну, здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; забезпечує в установленому порядку проведення інвентаризації майна Концерну та його учасників; надає учасникам Концерну згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які повинні забезпечувати ефективне використання орендованого майна; організовує контроль за використанням орендованого державного майна, що перебуває в управлінні учасників Концерну; виконує інші функції з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі у випадках, передбачених законодавством.

При цьому, положеннями ч. 3 ст.4 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» визначено, що учасники Концерну не перебувають в управлінні органів виконавчої влади.

Отже, як правильно вказав у своєму рішенні суд першої інстанції, органом управління казенного підприємства, що входить до складу Державного концерну «Укроборонпром», є концерн як суб`єкт управління об`єктами державної власності, закріпленими за казенним підприємством.

Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Зірка» утворено постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.1998 № 987 «Про перетворення державних підприємств у казенні» шляхом перетворення із Шосткинського заводу «Зірка» без зміни його належності до сфери управління Міністерства промислової політики, до якої він належав згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 453.

29.12.2010 Кабінет Міністрів України виніс постанову № 1221, якою вирішено утворити Державний концерн «Укроборонпром» та включити до його складу ряд державних підприємств. Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Зірка» увійшло до складу Укроборонпрому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 № 347 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1221».

Кабінет Міністрів України своєю постановою від 31.08.2011 № 993 передав в управління Державному концерну «Укроборонпром» підприємства, які були раніше включені до його складу, зі сфери управління Міністерства промислової політики, що було реорганізоване відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади».

Наведені обставини у їх сукупності свідчать, що що Кабінет Міністрів України не є тим органом, який, відповідно до частини 7 статті 77 Господарського кодексу України, може нести відповідальність за зобов`язаннями третьої особи, у разі недостатності коштів, що перебувають у його розпорядженні.

Та обставина, що Кабінет Міністрів України є єдиним засновником казенного підприємства Шосткинський казенний завод «Зірка», не надає йому статусу органу, що несе відповідальність за зобов`язання казенного підприємства.

Крім того, дослідивши зміст рішень у справі № 910/26894/15, на які посилається позивач як на підставу, що звільняє його від обов`язку доказування наявності субсидіарної відповідальності Кабінету Міністрів України за зобов`язаннями Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка», колегія суддів дійшла висновку, що ні в рішенні Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 у справі № 910/26894/15, ні в постановах судів апеляційної та касаційної інстанції немає висновків про наявність у Кабінету Міністрів України обов`язку сплачувати заборгованість споживача за спірним Договором, натомість зазначено, що вимоги до Кабінету Міністрів України є необґрунтованими.

З огляду на те, що позивач не довів наявності у відповідача обв`язку сплачувати суми, які є предметом спору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст. ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 у справі №910/14597/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 у справі №910/14597/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством «Сумиобленерго».

4. Матеріали справи №910/14597/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 26.09.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк