ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 910/545/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №100.19-07/32782/2019-26/ВИХ від 16.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3340/19 від 13.05.2019) Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2019

у справі №910/545/19 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк»

до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району»

про визнання кредиторських вимог

за участю представників сторін:

від позивача: Вовчук М.В., довіреність б/н від 01.02.2018

від відповідача: не з`явились,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» про зобов`язання визнати та включити до передавального акту підприємства кредиторські вимоги в загальному розмірі 2 940, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимога про задоволення кредиторських вимог направлена на адресу боржника, що вказана в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у строк, визначений засновниками юридичної особи для заявлення кредиторами своїх вимог, але ліквідаційна комісія ухиляється від розгляду та надання відповіді на кредиторську вимогу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» про визнання кредиторських вимог відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту направлення вимоги про заявлення кредиторських вимог, а тому, посилаючись на приписи ст.ст. 76, 77 ГПК України, п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», 16.04.2019 подав апеляційну скаргу №100.19-07/32782/2019-26/ВИХ від 16.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3340/19 від 13.05.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у справі №910/545/19 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права. Апелянт стверджує, що чинним законодавством визначено лише строк заявлення кредиторами своїх вимог та не встановлено порядок оформлення відповідних вимог та спосіб їх подання (засобами електронного зв`язку, кур`єрською службою, поштою тощо). Також, скаржник зазначає, що поштове відправлення лист з вимогою про задоволення кредиторських вимог, було вручене ліквідатору відповідача Господаренко О.В., а тому суд першої інстанції не був позбавлений можливості з`ясувати у вказаної особи, лист якого змісту був отриманий відповідачем 16.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №100.19-07/32782/2019-26/ВИХ від 16.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3340/19 від 13.05.2019) Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у справі №910/545/19. Відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 справу №910/545/19 призначено до розгляду на 22.08.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 розгляд справи відкладено на 23.09.2019 на підставі ст. 202, 270 ГПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання представників відповідача.

Представник відповідача в судове засідання 23.09.2019 не з`явився, про час та місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення установи поштового зв`язку за кодом 462 про вручення рекомендованого поштового відправлення відповідачу 10.09.2019 (вх. №09.2-04/93500/19).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2015 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (банк, позивач у справі) та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» (клієнт, відповідач у справі) був укладений договір банківського рахунку від №300/1, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування, які пов`язані з переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійснення інших операцій передбачених цими договорами, а останній зобов`язався оплачувати вартість таких послуг, а також надав позивачу право користуватися тимчасово вільними коштами на власний розсуд.

Відповідно до п. 3.2 договору при настанні термінів оплати вартості наданих банком послуг з розрахунково-касового обслуговування клієнт доручає банку здійснювати договірне списання коштів в передбаченому тарифами розмірі, що необхідний для оплати наданих банком послуг з рахунку Клієнта, а також інших поточних рахунків Клієнта, відкритих в АТ «Ощадбанк» або тих, що будуть відкриті протягом строку дії цього договору.

Пунктом 4.3.11 договору передбачено, у разі відсутності коштів на поточному рахунку необхідно своєчасно поповнювати зазначений поточний рахунок грошовими коштами в розмірі, достатньому для сплати вартості послуг за цим договором, в тому числі з метою забезпечення можливості здійснення Банком права договірного списання коштів у сумі необхідній для повної оплати послуг.

Згідно з п. 2.1.2.1 додатку №1 до договору щомісячне обслуговування тарифного пакету становить 35 грн.

Відповідно до п. 6.4. договору за несвоєчасне поповнення поточного рахунку відповідно до умов п. 4.3.11 цього договору, що призвело до неможливості здійснити договірне списання грошових коштів за надані банком послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0.2 (нуль цілих дві десятих) відсотка від належної до сплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За твердженнями позивача, загальна сума заборгованості відповідача за договором №300/1 від 17.02.2015 станом на 06.11.2018 складає 2 940,00 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач з 30.08.2018 перебуває в процесі припинення та при цьому засновниками визначено строк до 10.11.2018 для заявлення кредиторами своїх вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем була складена вимога про задоволення кредиторських вимог №100.19-07/102112/2018-26 вих. від 09.11.2018 (а.с. 16-17), в якій позивач, посилаючись на договір банківського рахунку №300/1 від 17.02.2015 та приписи чинного законодавства, повідомив про наявність у Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» заборгованості за договором банківського рахунку №300/1 від 17.02.2015 у розмірі 2 940,00 грн, та просив сплатити вищевказану суму.

На підтвердження направлення цієї вимоги та отримання її відповідачем, позивачем надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №117, з якого вбачається що відповідачем отримано дане поштове відправлення 16.11.2018 (а.с. 17).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що за поштовим відправленням за №117 відправлялася саме вимога №100.19-07/102112/2018-26 вих. від 09.11.2018. При цьому напис на повідомленні про вручення «вих. №100.19-07/102112/2018» не є достовірним доказом на підтвердження того, що у зазначеному поштовому відправлення містилася саме вимога позивача за вказаним номером.

Скаржник, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що чинним законодавством визначено лише строк заявлення кредиторами своїх вимог та не встановлено порядок оформлення відповідних вимог та яким чином вони повинні направлятись (засобами електронного зв`язку, кур`єрською службою, поштою тощо), а тому зазначене рекомендоване повідомлення є належним доказом відправлення на адресу відповідачу, а також докази отримання відповідачем листа-вимоги №100.19-07/102112/2018-26 вих. від 09.11.2018. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не погоджується із зазначеними доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1. ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 3 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» передбачено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Згідно з п. 8 Правил надання послуг поштового зв`язку оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Згідно з п. 3.2.1.7. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» №211 від 12.05.2006 на прийнятий лист (бандероль) з оголошеною цінністю відправнику видається розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція), в якому, крім даних, передбачених для рекомендованих поштових відправлень, зазначається сума оголошеної цінності та сума післяплати.

Судова колегія зауважує, що з аналізу положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок», п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, п. 3.2.1.7. Порядку пересилання поштових відправлень вбачається, що належним доказом надання послуг поштового зв`язку є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкту поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 20.06.2018 у справі 820/1186/17, від 29.01.2019 у справі №922/705/18.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення є інформаційним документом, що засвідчує прийняття отримувачем зареєстрованого поштового відправлення, та при цьому тільки поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення підтверджують, які саме документи пересилались стороною.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі неподання позивачем опису вкладення у лист, направлений на адресу відповідача, суд позбавлений можливості перевірити, поштове відправлення якого змісту направлялося позивачем зі штрихкодовим ідентифікатором 117 та отримане 16.11.2018.

Враховуючи викладене, вищевказані доводи апеляційної скарги щодо доведеності отримання відповідачем саме листа-вимоги №100.19-07/102112/2018-26 вих. від 09.11.2018 відхиляються. При цьому апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що позивач, зазначаючи про відсутність у чинному законодавстві норм, які встановлюють способи направлення вимоги щодо задоволення кредиторських вимог та про альтернативні способи направлення такої вимоги на адресу відповідача, не надає жодних доказів на підтвердження надсилання вимоги №100.19-07/102112/2018-26 вих. від 09.11.2018 зазначеними альтернативними способами, а стверджує про надсилання вимоги саме поштою. Також судова колегія зазначає, що відсутність у чинному законодавстві норм, які б регулювали порядок направлення листів заявлень про задоволення кредиторських вимог не звільняє сторону у справі від обов`язку довести обставини, на які вона посилається, відповідно до вимог господарського процесуального законодавства.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості з`ясувати у ліквідатора відповідача ОСОБА_1 В ОСОБА_2 , поштове відправлення якого змісту було нею отримане 16.11.2018, та викликати вказану особу як свідка, апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки відповідні процесуальні дії є правом, а не обов`язком суду, та також не спростовують обов`язок сторони довести обставини, на які вона посилається. До того ж, відповідних клопотань позивачем не заявлялося.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження доказів під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у справі №910/545/19 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у справі №910/545/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2019 у справі №910/545/19 залишити без змін.

3. Справу №910/545/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, встановленому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 01.10.2019