ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1880/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Стойков І.М.,

від відповідача - Крохмалюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" про стягнення заборгованості в сумі 10917,39 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" про стягнення заборгованості в сумі 10917,39 грн., посилаючись на наступне.

20 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (покупець) був укладений договір поставки № 32, за умовами якого постачальник приймає на себе обов`язки поставити покупцю товари в асортименті та в кількості, передбаченому в узгоджених сторонами заявках, а покупець зобов`язаний приймати та своєчасно сплачувати фактично поставлений у відповідності з узгодженими заявками товар, вказаний в видаткових накладних.

Відповідно до п. 9.1. договору договір вступає в силу з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31.12.2015 року.

Згідно п. 9.2. договору останній вважається продовженим на тих самих умовах і на кожен наступний календарний рік, якщо ні одна зі сторін не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення поточного року дії договору, не повідомить про зупинення дії даного договору, направивши письмове повідомлення про це іншій стороні.

Як вказує позивач, оскільки ТОВ "Альфа Сервіс Південь" не отримувало, та відповідач не направляв на адресу позивача таких повідомлень, тому договір діє і по сьогоднішній момент.

Відповідно до умов п. 5.3 договору товар, що постачається покупцю за даним договором підлягає сплаті на наступних умовах і в наступні строки: 60 календарних з моменту поставки товару.

Так, позивач зазначає, що ТОВ "Альфа Сервіс Південь" здійснювало поставку товару, починаючи з 18.02.2015 року по 31.07.2018 року відповідно до акту звірки взаєморозрахунків.

При цьому позивач вказує, що постачальник в повному обсязі та належним чином виконував свої зобов`язання в частині поставки товару, проте покупець порушив взяті на себе зобов`язання та станом на 25.06.2019 року за даними ТОВ "Альфа Сервіс Південь" заборгованість ТОВ "Таврія-В" становить 10917,39 грн.

Наразі позивач зауважив, що така заборгованість виникла за наступними видатковими накладними: № 100127252 від 31.07.2018 року, по якій борг у розмірі 231,00 грн., та № 100127241 від 31.07.2018 року, по якій борг у розмірі 10686,39 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.07.2019 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1880/19, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.07.2019 р.

24.07.2019 р. відповідачем подано до господарського суду відзив на позовну заяву (а.с. 68-69 т. 1), в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначає, що позивач у своїй позовній заяві зазначає, що заборгованість виникла за наступними видатковими накладними: № 100127252 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 231,00 грн.) і № 100127241 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 10686,39 грн.), однак в подальшому у позовній заяві не вказано, як само сформувалася заборгованість, також позивач не надає підтверджень її виникнення. Так, відповідач стверджує, що за даними ТОВ "Таврія-В" у останнього відсутня будь-яка заборгованість перед ТОВ "Альфа Сервіс Південь", про що свідчить довідка про відсутність заборгованості із зазначенням руху грошових коштів. Крім того, відповідач посилається на те, що видаткові накладні № 100127252 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 231,00 грн.) та № 100127241 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 10686,39 грн.) оплачені платіжним дорученням № 145426 від 18.12.2018 року, в якому не зазначено видаткової накладної № 100127241 від 31.07.2018 року з підстав відсутності місця в графі призначення платежу. При цьому відповідач вказує, що оплата за вказаною накладною врахована в загальну суму. Наразі відповідач додає, що у платіжному дорученні зазначені наступні накладні (в дужках зазначені умовні позначення для зручності використання у формулі розрахунку): АС 100123783 -450,96 грн. (АС83), АС 100125730 - 392,10 грн. (АС 30), АС 100127252 - 231,00 грн. (АС 52). Сума вказаних накладних дорівнює 1074,06 грн., сума вартості товару за накладною АС 100127241 (АС 41) дорівнює 50717,52 грн., однак платіж, здійсненний за платіжним дорученням, дорівнює 45660,02 грн. Водночас, відповідач зазначає, що частину товару було повернуто позивачу за накладною повернення товару № BЗП-VU009373 (ВЗП), і загальна сума повернення товару дорівнює 6131,56 грн. Таким чином, за ствердженнями відповідача, сума в платіжному дорученні складається з сум наступних видаткових накладних 45660,02 грн. = АС83+АС30+АС52+АС41-ВЗП (450,96 + 392,10 + 231,00 + 50717,52 - 6131,56), а тому ТОВ "Таврія-В" розрахувалось з ТОВ "Альфа Сервіс Південь" у повному обсязі.

12.08.2019 р. від позивача до господарського суду надійшла відповідь на відзив відповідача (а.с. 82-83 т. 1), в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Зокрема, позивач зазначає, що надана відповідачем довідка на підтвердження відсутності заборгованості не має юридичного значення, оскільки не дає можливості ідентифікувати операції, які передбачені в ній (зокрема в колонці "підстава" та "номер накладної", не зрозуміло значення назв "приход" та "банк" в строках, що в ній зазначені). При цьому, як зазначає позивач, твердження відповідача щодо здійснення сплати по видатковим накладним № 100127252 та № 100127241 за платіжним дорученням № 145426 на суму 45660,02 грн. не відповідає дійсності та спростовується змістом цього платіжного доручення, в якому відсутня накладна № 100127242. Водночас, як вказує позивач, подальший розрахунок суми зазначений відповідачем з умовними позначеннями (АС83, АСЗО, АС52, АС41), при сумуванні сум поставки за цими накладними та при відніманні від цієї суми накладної на повернення на суму 6131,56 грн. не відповідає дійсності, оскільки така накладна на повернення не підписувалась ТОВ "Альфа Сервіс Південь" та на ній відсутня мокра печатка ТОВ "Альфа Сервіс Південь". Наразі позивач додає, що зазначене відповідачем у відзиві твердження з приводу наявності сплати за товар, отриманий від ТОВ "Альфа Сервіс Південь", не відповідає дійсності, оскільки відповідач здійснював сплати за товар неналежним чином, не завжди належним чином зазначаючи призначення платежу у відповідності до накладних на поставку, тому ТОВ "Альфа Сервіс Південь" повідомляє, що розрахунок заборгованості здійснювався накопичувальним чином, та в подальшому не бралось до уваги призначення платежу. Накопичувальний спосіб розрахунку полягає в наступному: від загальної суми поставки віднімаються сума поверненого товару та сума здійсненої оплати за товар, ця сума боргу присвоюється останнім поставленими накладними.

02.09.2019 р. відповідачем подано до суду заперечення на відповідь позивача на відзив (а.с. 106-129 т. 1), в яких відповідач вказує, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Так, відповідач зазначає, що, починаючи з першого дня співпраці з позивачем, останній не провів жодної звірки взаєморозрахунків, тому кількість первинних документів, які необхідно надати є значною, а довідка, яка надавалась до суду разом із відзивом на позовну заяву складена на підставі первинної документації, а саме видаткових накладних про поставку товару, накладних про повернення товару та платіжних доручень. Водночас, як додає відповідач, за інформацією, яка міститься у вказаному документі можливо ідентифікувати операцію, яка здійснювалась, її обсяг та номер первинного документу, на підставі якого здійснювалась операція, так як в ньому зазначено: суму операції, призначення операції та номер первинного документу. Наразі відповідач зауважив, що неможливо присвоїти заборгованість за одними накладними про поставку товару до інших накладних про поставку товару, так як за різними накладними поставляється товар на різну суму, якщо використовувати такий спосіб розрахунку (накопичувальний), то позивач повинен був надати документи, які підтверджують поставку товару, документи, які підтверджують повернення товару, а також документи про оплату товару за весь період роботи, а тому, використовуючи таку логіку, спірна заборгованість сформувалася не за видатковими накладними № 100127252 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 231,00 грн.), та № 100127241 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 10686,39 грн.) як зазначено у позові, а за будь-якими іншими накладними за весь період роботи. Однак, на теперішній час встановити за якими саме накладними сформована спірна заборгованість неможливо, так як позивач не надає необхідної інформації для встановлення істини та доведення своєї позиції. На думку відповідача, здійснити точний розрахунок наявності/відсутності заборгованості за таких обставин можна тільки після аналізу всіх документів про поставку, повернення та оплату товару. Також відповідач зазначає, що раніше, в позовній заяві та додатках до неї, позивач не зазначав про "накопичувальний спосіб розрахунку", і в позовній заяві, і в додатках до неї (розрахунку) позивач зазначав, що заборгованість сформована саме за накладними № 100127252 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 231,00 грн.), та № 100127241 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 10686,39 грн.), тобто у своїй відповіді на відзив позивач фактично зазначає, що спірна заборгованість сформована не за накладними, на які позивач посилається у позові, а в інший спосіб (за іншими накладними), однак позивач не подає будь-яких доказів формування такої заборгованості. Також відповідач додає, що разом з відповіддю на відзив, позивач подає новий документ - повний обґрунтований розрахунок суми, що стягується з відповідача від 08.08.2019 року, який є документом, у якому фактично відображено рух коштів та товарів між позивачем та відповідачем, та на відміну від позову позивач розраховує суму спірної заборгованості вже не на підставі конкретних накладних (№ 100127252 від 31.07.2018 року та № 100127241 від 31.07.2018 року), а на підставі вказаного розрахунку. При цьому, як зазначає відповідач, вказаний документ містить відомості про: дату формування документа, номер документу про грошове зобов`язання, суму поставки товару, суму вартості повернення товару або вартість оплаченого товару, залишок боргу та вказаний документ сформовано з початку співпраці між позивачем та відповідачем та до дати останньої господарської операції (за період з 18.02.2015 року по 18.12.2018 року), за даними якого позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 2006825,62 грн., відповідач повернув та сплатив товар на суму 1995908,23 грн., борг відповідача складає 10917,39 грн. Однак, як стверджує відповідач, така інформація нічим не підтверджена та взагалі не відповідає дійсності. Так, відповідач зазначає, що за документами, наявними у ТОВ "Таврія-В" вбачається, що позивач поставив відповідачу товару на загальну суму (за весь період роботи) 1989974,45 грн., відповідач повернув позивачу товару на загальну суму 129785,69 грн., відповідач сплатив позивачу всю вартість поставленого товару на загальну суму 1860188,79 грн. Таким чином, як стверджує відповідач, на теперішній час відповідач погасив всю заборгованість перед позивачем, на підтвердження чого ним надано ще один зведений документ, сформований на підставі первісних документів, однак за весь період роботи з позивачем, а також первісні документи. До того ж відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що подальший розрахунок суми зазначений відповідачем з умовними позначеннями (АС83, АС30, АС52, АС41), при сумуванні сум поставки за цими накладними та при відніманні від цієї суми накладної на повернення 6131,56 грн. не відповідає дійсності, оскільки така накладна на повернення не підписувалась ТОВ "Альфа Сервіс Південь" та на ній відсутня мокра печатка ТОВ "Альфа Сервіс Південь". Зокрема, відповідач вказує, що на вказаній накладній про повернення товару стоїть підпис уповноваженої особи, яка отримувала товар, а також сума за вказаною накладною про повернення товару була врахована позивачем, про що свідчать розрахунки коригування кількісних і вартісних показників № 21 та № 22 до податкової накладної від 29.05.2018 року № 1568 та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 20 до податкової накладної від 12.06.2018 року № 404.

Стосовно тверджень позивача щодо здійснення сплати по видатковим накладним № 100127252 та 100127241 платіжним дорученням № 145426 на суму 45660,02 грн., наданим відповідачем, не відповідає дійсності та спростовується наданим платіжним дорученням, в якому відсутня накладна № 100127242, то відповідач не погоджується з такою позицією позивача, оскільки відсутність у платіжному дорученні накладної за № 100127242 ніяк не доводить того факту, що цим платіжним дорученням не оплачено накладну за № 100127241. Крім того, відповідач вказує, що раніше ним зазначалося у відзиві, що у платіжному дорученні № 145426 від 18 грудня 2018 року не зазначено видаткової накладної № 100127241 від 31.07.2018 року у підставах платежу (через брак місця), однак оплата за вказаною накладною врахована в загальну суму, а тому відповідачем зазначено розрахунок: у вказаному дорученні зазначені наступні накладні (в дужках зазначені умовні позначення для зручності використання у формулі розрахунку): АС 10,96 грн. (АС83), АС 100125730 - 392,10 грн. (АС30), АС 100127252 - 231,00 грн. (АС52), сума вказаних накладних дорівнює 1074,06 грн., сума вартості товару за накладною АС 100127241 (АС 41) дорівнює 50717,52 грн., однак платіж, здійсненний за платіжним дорученням дорівнює 45660,02 грн. (сума ПД), частину товару було повернуто позивачу за накладною повернення товару № ВЗП-УІЮ09373 (ВЗП), загальна сума повернення товару дорівнює 6131,56 грн., а тому сума в платіжному дорученні дорівнює 45660,02 = АС83+АС30+АС52+АС41 -ВЗП (450,96+392,10+231,00+50717,52-6131,56).

Водночас, як зазначає відповідач, у різних частинах своєї відповіді на відзив позивач суперечить своїм же твердженням, оскільки з одної сторони позивач зазначає, що не можна брати до уваги сплати за конкретними накладними, так як такі сплати не враховувались позивачем в розрахунку, в силу того, що ним використовувався накопичувальний спосіб розрахунку заборгованості, а з іншої сторони він заперечує щодо оплати за конкретними накладними та платіжними дорученнями, а саме: сплати по видатковим накладним № 100127252 та 100127241 платіжним дорученням № 145426 на суму 45660,02 грн., тому відповідач вказує про необґрунтованість суми боргу.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

20 січня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (покупець) було укладено договір поставки № 32, відповідно до п.п. 1.1 якого постачальник приймає на себе зобов`язання постачати покупцю товари в асортименті та кількості, що передбачені погодженими сторонами заявками, а покупець зобов`язаний приймати та оплачувати фактично поставлені у відповідності із погодженими у заявках товари, зазначені у видаткових накладних. Накладні на товар є невід`ємною частиною даного договору. Для зручності викладу товару, що постачаються постачальником, надалі по тексту іменуються як "товар".

Відповідно до п. 1.2 договору повне найменування товару, його опис та характеристика, кількість товару та ін. параметри містяться у видаткових накладних. Товар за даним договором постачається товарними партіями, розмір яких визначається в кожному конкретному випадку у відповідності із погодженою сторонами заявкою, поданою в порядку розділу 3 даного договору.

В п.п. 2.1.2 п. 2.1 договору визначено, що постачальник зобов`язаний постачати товар на адресу покупця власними силами та за власний рахунок у відповідності із погодженими покупцем заявками, на умовах DDP - рампа складу (торгової точки) покупця, вказаної в заявці, згідно з Офіційними правилами тлумаченнями торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс-2010?.

Згідно п.п. 2.2.5 п. 2.2 договору покупець зобов`язаний оплачувати вартість товару в порядку, передбаченому даним договором.

Пунктом 3.4 договору сторони передбачили, що передача товару покупцю здійснюється на підставі накладних (видаткових, товарно-транспортних). При централізовано-кільцевих перевезеннях допускається поставка товару без довіреності, за умови, що до моменту передачі товару покупець письмово повідомив постачальника про матеріально-відповідальних осіб, які будуть приймати товар, направивши йому після підписання даного договору перелік таких осіб із зазначенням прізвищ, імен та по-батькові, посад, зразків підписів, а також зразки печаті (штампу), якими такі особи будуть завіряти свої підписи на супровідних документах.

Умовами п. 3.5 договору зазначено, що право власності на товар, що постачається, переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару. Датою постачання товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної на товар.

У випадку якщо при прийманні товару покупцем вносяться зміни в накладну на кількість товару, що постачається, то дані зміни повинні бути внесені постачальником в свій екземпляр накладної на кількість товару, що постачається. Покупець має право скласти акт виявлених недоліків товару в порядку, визначеному даним договором (п. 3.7 договору).

За положеннями п. 3.8 договору у відповідності з умовами даного договору постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання по передачі товару, коли товар у відповідності із погодженою сторонами заявкою та відповідна документація передані покупцю на його території.

За умовами п. 3.9 договору товар приймається по кількості та якості в місці поставки, вказаному в заявці, на підставі супровідних документів, які підтверджують його кількість, якість та безпеку. Покупець має право при прийманні товару здійснити перевірку його якості. Товар із простроченим терміном придатності та/або явними дефектами упакування або з інших причин втрати якості покупцем не приймається та вважається непоставленим покупцю.

Відповідно до п. 3.11 договору покупець має право повернути прийнятий товар постачальнику у випадках:

- закінчення строку дії даного договору (його дострокового розірвання);

- виявлення яких-небудь невідповідностей якості, кількості, маркування (включаючи штрих-коди), упаковки товару вимогам, передбаченим стандартами, технічним умовам, даним договором або вимогам, зазначеним на маркуванні упаковки, а також у відповідних документах, що підтверджують якість, кількість товару, якщо такі невідповідності були вже виявлені після приймання товару покупцем;

- у відповідності з окремою письмовою згодою сторін;

- товари, щодо яких споживачу було відмовлено в гарантійному обслуговуванні в сервісних центрах та у випадках ненадання гарантійного обслуговування;

- закінчення терміну придатності товару;

- закінчення сезону для сезонних товарів;

- неліквідний товар, тобто товар, відсоток реалізації якого покупцем споживачам на протязі 1 (одного) календарного місяця з моменту постачання товару складає менше (або рівно) 20% від поставленої партії товару;

- якщо кількість проданого товару споживачам в торговій мережі покупця за підсумками звітного періоду менше попередньо установленого та підписаного сторонами даного договору плану продаж для даного виду товару та покупцем прийнято рішення про припинення продажу даного товару в своїй торговій мережі та закупівлю його у постачальника. Про відмову закупівлі даного товару покупець повідомляє письмово постачальнику.

Постачальник зобов`язаний в погоджений покупцем строк, але не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання повідомлення від покупця, вивезти товар, вказаний в даному пункті договору, своїми силами та за власний рахунок з території покупця та повернути сплачені покупцем за такий товар грошові кошти в повному розмірі. Повернення товару здійснюється за ціною, за якою такий товар був куплений покупцем. У випадку несплати ціни зазначеного в даному пункті товару постачальником покупцю в зазначений в даному пункті термін, покупець має право затримати суму, що підлягає до сплати при взаєморозрахунках з постачальником.

У випадку повернення товару постачальнику в порядку, передбаченому даним пунктом договору, право власності на товари, що повертаються, переходить до постачальника з моменту його приймання постачальником у відповідному торговому об`єкті (складі) покупця. При поверненні товару торговий об`єкт (склад) направляє постачальнику документ, який містить перелік товарів для повернення для погодження асортименту, кількості та цін товару, що підлягає поверненню, а постачальник зобов`язаний протягом 3-х календарних днів погодити дане повернення та підписати накладну на повернення (яку він зобов`язаний передати покупцю до фактичного повернення або в момент повернення) або надати мотивовану відмову від її підписання, у випадку, якщо постачальник для повернення товару використовує послуги третьої особи (перевізника), то він зобов`язаний передати покупцю підписану та завірену печаткою накладну на повернення не пізніше 10 календарних днів після передачі покупцем третій особі (перевізнику) товару, що повертається. Постачальник також зобов`язаний надати покупцю розрахунок коригування до податкової накладної. До моменту надання підписаної та завіреної печаткою накладної на повернення та зазначених коректуючи документів покупець має право призупинити платежі на суму ціни товару, що повертається.

В п. 5.3 договору визначено, що товар, що постачається покупцю за даним договором, підлягає сплаті на наступних умовах та наступні строки: 60 (шістдесят) календарних днів з моменту постачання товару. Застереження: сторони даного договору дійшли згоди про те, що при поставці товару для продажу в новому магазині покупця, строк оплати, передбачений даним пунктом, починає обчислюватися з моменту офіційного відкриття зазначеного магазину для відвідувачів.

Згідно п. 5.4 договору всі розрахунки між сторонами по даному договору здійснюється виключно в національній валюті Україні - гривні.

Пунктом 5.5 договору сторони передбачили, що підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару є надання постачальником на кожну партію товару повного пакету документів, передбаченого п. 3.6 договору, а також передача покупцю, в порядку, визначеному п. 3.13 даного договору, зареєстрованих податкових накладних. Ненадання або несвоєчасне надання постачальником повного пакету необхідних документів, надає право покупцю не оплачувати товар, що постачається, до моменту надання постачальником всіх необхідних документів.

Умовами п. 5.6 договору зазначено, що днем оплати вважається день списання грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, зазначений в даному договорі в розділі 12 "Юридичні реквізити сторін?.

За положеннями п. 9.1 договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання представниками обох сторін та діє до 31 грудня 2015 року.

За умовами п. 9.2 договору договір вважається продовженим на тих же умовах на кожен наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення поточного року дії договору, не заявить про припинення дії даного договору, направивши письмове повідомлення про це іншій стороні.

Відповідно до п. 9.3 договору даний договір може бути змінений, доповнений за згодою сторін. Зміни та доповнення, які вносяться в договір, розглядаються сторонами на протязі 20 (двадцяти) днів. Всі зміни та доповнення до даного договору укладаються в письмовій формі та оформлюються додатковими угодами, які стають невід`ємною частиною договору.

Додатками до договору є:

Додаток № 1 - Умови постачання товару.

Додаток № 2 - Порядок проведення мерчендзайзингових заходів.

20 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (покупець) було підписано протокол погодження розбіжностей до договору поставки № 32 від 20.01.2015 р.

Додатковою угодою № б/н від 31.12.2018 р. до договору поставки № 32 від 20.01.2015 р. сторони дійшли згоди доповнити п. 5.3 договору наступним додатком: "Товар ТМ Contex, Durex, Silkoplast, Sanita Plast, EVITEST, що постачається покупцю за даним договором, підлягають сплаті на наступних умовах та в наступні строки: оплата за реалізований товар один раз в календарний місяць?; доповнено п. 3.11 договору наступними словами: "припинення реалізації покупцем товару, що постачається постачальником - ТМ Contex, Durex, Silkoplast, Sanita Plast, EVITEST. Про припинення реалізації такого товару покупець письмово повідомляє постачальника?.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між ТОВ "Альфа Сервіс Південь" та ТОВ "Таврія-В" договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що на виконання умов договору поставки товару № 32 від 20.01.2015 року ТОВ "Альфа Сервіс Південь" за період з 18.02.2015 р. по 31.07.2018 р. було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 2006825,62 грн. (в т.ч. ПДВ), що вбачається з розрахунку сум, що стягується з ТОВ "Таврія-В", наявного в матеріалах справи (а.с. 87-102 т. 1).

При цьому, виходячи зі змісту частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо неможливо, безпосередньо після її завершення.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Такими доказами можуть бути, зокрема, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Судом встановлено, що умовами договору поставки № 32 від 20.01.2015 р. передбачено передачу товару на підставі видаткових, товарно-транспортних накладних (п.п.3.4, 3.5 договору).

Як свідчать матеріали справи, позивачем на підтвердження факту продажу відповідачу товару на загальну суму 2006825,62 грн. не надано до суду первинних бухгалтерських документі (як-то накладних, товарно-транспортних накладних з довіреностями на отримання товару, податкових накладні, які могли б вказати на відображення у органах державної фіскальної служби факту передачі відповідачу спірних товарі, тощо).

Натомість, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, що на виконання умов договору поставки товару № 32 від 20.01.2015 року ТОВ "Альфа Сервіс Південь" за період з 18.02.2015 р. по 31.07.2018 р. було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 1989974,45 грн., на підтвердження чого надано копії відповідних видаткових накладних, які залучені до матеріалів справи (а.с. 1-250 т. 2, а.с. 1-250 т. 3, а.с. 1-61 т. 4).

З метою з`ясування факту здійснення позивачем поставок товару за спірним договором № 32 від 20.01.2015 р. і наявність/відсутність заборгованості відповідача судом було досліджено всі наявні у справі копії видаткових накладних, накладних на повернення товару, а також платіжних доручень, проаналізовано розрахунки, надані сторонами по справі, та встановлено наступне. Так, у своєму розрахунку позивач вказує про постачання відповідачеві товару за наступними видатковими накладними: № АС100031541 від 23.03.2017 р. на суму 1418,72 грн., № АС100032989 від 27.03.2017 р. на суму 471,60 грн., № АС100056140 від 15.05.2017 р. на суму 329,70 грн., № АС100151454 від 31.10.2017 р. на суму 237,48 грн., № АС100155132 від 07.11.2017 р. на суму 178,11 грн., № АС100161816 від 21.11.2017 р. на суму 128,16 грн. на загальну суму 2763,77 грн., проте докази постачання товару за цими видатковими накладними в матеріалах справи відсутні, також наявність таких поставок за бухгалтерським обліку відповідача не вбачається, оскільки у відповідача відсутні самі видаткові накладні.

Більш того, як встановлено судом, за видатковою накладною № 100031135 від 23.03.2017 р. (а.с. 219 т. 2) позивачем було здійснено поставку на суму 5829,60 грн. (в т.ч. ПДВ), проте у розрахунку суми заборгованості позивачем вказана сума 5966,48 грн., зважаючи на що позивачем безпідставно завищена сума в розрахунку, а тому різниця суми у вказаній видатковій накладній складає 136,80 грн. Аналогічно за видатковою накладною № 100038600 від 23.03.2018 р. (а.с. 241 т. 3) позивачем було здійснено поставку на суму 86298,78 грн. (в т.ч. ПДВ), проте в розрахунку сум заборгованості позивачем вказана сума 93747,86 грн., зважаючи на що позивачем безпідставно завищена сума в розрахунку, а тому різниця суми у вказаній видатковій накладній складає 7449,08 грн. Відтак, різниця сум у вказаних видаткових накладних загалом становить 7585,88 грн. (136,80 грн. + 7449,08 грн.).

Також судом встановлено, що видаткова накладна № 100030322 від 21.03.2017 р. (а.с. 221 т. 2) оформлена позивачем на суму 14727,84 грн., однак із врахуванням змін, внесених сторонами при прийманні товару, позивачем за вказаною накладною було поставлено товар на суму 14269,86 грн., при цьому в розрахунку сум заборгованості позивачем вказана сума 15681,10 грн., у зв`язку з чим, на думку суду, позивачем безпідставно завищена сума поставки товару, а тому різниця суми поставки товару у вказаній видатковій накладній складає 1411,24 грн.. Аналогічно видаткова накладна № 100030321 від 21.03.2017 р. (а.с. 220 т. 2) оформлена позивачем на суму 5391,74 грн., однак із врахуванням змін, внесених сторонами при прийманні товару, позивачем за вказаною накладною було поставлено товар на суму 4885,22 грн., при цьому в розрахунку сум заборгованості позивачем вказана сума 5391,74 грн., зважаючи на що позивачем безпідставно завищена сума поставки товару, а тому різниця суми поставки товару у вказаній видатковій накладній складає 506,22 грн. Так само у видатковій накладній № 103536 від 10.06.2016 р. (а.с. 102 т. 2) позивачем вказана сума поставки 864,54 грн., однак із врахуванням змін, внесених сторонами при прийманні товару, позивачем за вказаною накладною фактично було поставлено товар на суму 842,81 грн., при цьому в розрахунку сум заборгованості позивачем вказана сума 856,48 грн., зважаючи на що позивачем безпідставно завищена сума поставки товару, а тому різниця суми поставки товару у вказаній видатковій накладній складає 13,67 грн. Відтак, різниця сум в поставці товару у вказаних видаткових накладних загалом становить 1931,13 грн. (1411,24 грн. + 506,22 грн. + 13,67 грн.).

Водночас, як встановлено судом, позивачем до розрахунку сум заборгованості включені видаткові накладні на поставку товару № АС000203385 від 11.10.2016 р. на суму 1096,72 грн., № АС 000233321 від 22.11.2016 р. на суму 300,69 грн. та № АС 100182000 від 28.12.2017 р. на суму 1310,40 грн., а також видаткові накладні на повернення товару на такі ж суми № АС 000011110 від 30.10.2016 р. на суму 1096,72 грн., № АС 000012247 від 30.11.2016 р. на суму 300,69 грн. та № АС 000000208 від 08.01.2018 р. на суму 1310,40 грн., що можуть свідчити по повернення товару за вказаними накладними постачальнику. Проте, ані вказаних видаткових накладних, ані видаткових накладних на повернення товару позивачем до суду не було надано, такі докази в матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим здійснення розрахунку заборгованості з урахуванням вказаних накладних і сум (1096,72 грн. + 300,69 грн. + 1310,40 грн. = 2707,81 грн.) є безпідставним.

В свою чергу суд вважає недоведеними ствердження позивача про поставку відповідачу товару на умовах договору поставки № 32 від 20.01.2015 р. на загальну суму 2006825,62 грн., оскільки цей факт позивачем не доведений належними та допустимими доказами.

Відтак, з наявних в матеріалах справи доказів та розрахунку позивача і контр розрахунку відповідача випливає, що фактично позивач здійснив поставку відповідачу товару за спірним договором на загальну суму 1991837,03 грн. (2006825,62 грн. (вказана позивачем у розрахунку) - 2763,77 грн. (загальна сума відсутніх накладних на поставку) - 7585,88 грн. (різниця сум у видаткових накладних) - 1931,13 грн. (різниця сум у поставці товару) - 2707,81 грн. (суми за відсутніми накладними на поставку і повернення одночасно), про що також свідчать наявні докази отримання відповідачем товару на вказану суму.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки товару № 32 від 20.01.2015 р., а також чинного законодавства на підставі складених відповідно до умов договорів видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, в п. 5.3 договору встановлено, що товар, що постачається покупцю за даним договором, підлягає сплаті на наступних умовах та наступні строки: 60 календарних днів з моменту постачання товару. Наразі в договорі міститься застереження про те, що сторони дійшли згоди стосовно того, що при поставці товару для продажу в новому магазині покупця, строк оплати, передбачений даним пунктом, починає обчислюватися з моменту офіційного відкриття зазначеного магазину для відвідувачів.

Між тим, за ствердженнями позивача, викладеними у позові, відповідач в порушення умов договору не оплатив у повному обсязі вартість отриманого товару, поставленого за видатковими накладними № 100127252 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 231,00 грн.) та № 100127241 від 31.07.2018 року (борг у розмірі 10686,39 грн.), зважаючи на що у ТОВ "Таврія-В" наявна заборгованість у розмірі 10917,39 грн. Наразі із розрахунку сум заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачем за період дії договору було сплачено та повернуто на користь позивача товару всього на загальну суму 1995908,23 грн.

Однак, як свідчать матеріали справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами сплату та повернення на його користь товару на загальну суму 1995908,23 грн., оскільки відповідні платіжні доручення та видаткові накладні на повернення товару до матеріалів справи не надано.

Наразі відповідач стверджує, що ним було повернуто на користь позивача товару на загальну суму 129785,69 грн., а також сплачено всю вартість поставленого товару в розмірі 1860188,79 грн., на підтвердження чого відповідачем надано суду копії видаткових накладних на повернення товару (а.с. 155-210 т. 1) та копії платіжних доручень (а.с. 212-257 т. 1).

Водночас, із наданих відповідачем копій платіжних доручень (а.с. 212-257 т. 1) вбачається, що відповідачем було сплачено на користь позивача 1858988,45 грн., а також прийнято від ТОВ "Альфа-Торгсервіс-Південь" в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ "Таврія-В" суму в розмірі 1200,34 грн. Зокрема, судом з`ясовано, що 03 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс-Південь", Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" була укладена додаткова угода, в п. 3 якої сторони погодили, що ТОВ "Альфа-Торгсервіс-Південь" передає, а ТОВ "Альфа Сервіс Південь" приймає в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Таврія-В" суму в розмірі 1200,34 грн.

Таким чином, судом не приймаються твердження позивача стосовно зарахування вказаної суми в розмірі 1200,34 грн. у своєму розрахунку в якості повернення товару згідно видаткової накладної на повернення № АС000000036 від 30.09.2015 р., оскільки вказаною вище додатковою угодою сторони чітко передбачили прийняття вказаної суми в рахунок погашення заборгованості.

Виходячи з наведеного, за весь період дії договору поставки № 32 від 20.01.2015 р. відповідачем було сплачено коштів в розмірі 1860188,89 грн. (1858988,45 грн. згідно платіжних доручень + 1200,34 грн. згідно додаткової угоди), що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень, наданими відповідачем.

При цьому з наданих відповідачем копій видаткових накладних на повернення товару (а.с. 155-210 т. 1) вбачається, що відповідачем було повернуто товару на загальну суму 132952,23 грн.

З огляду на викладене, з урахуванням доведеної суми поставленого відповідачу товару в розмірі 1991837,03 грн., здійсненої відповідачем на користь позивача оплати на суму 1860188,89 грн. та повернення товару на суму 132952,23 грн., суд доходить висновку про відсутність у ТОВ "Таврія-В" заборгованості за договором поставки № 32 від 20.01.2015 р. на спірну суму, оскільки у відповідача наявна переплата (1991837,03 грн. поставка - 1860188,89 грн. сплата - 132952,23 грн. повернення = - 1304,09 грн.).

Більш того, доводи позивача у позові стосовно існування заборгованості у відповідача за наступними видатковими накладними: № 100127252 від 31.07.2018 року, по якій борг у розмірі 231,00 грн., та № 100127241 від 31.07.2018 року, по якій борг у розмірі 10686,39 грн., всього 10917,39 грн., суд також вважає безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з платіжного доручення № 145426 від 18.12.2018 р. на суму 45660,02 грн., в призначенні платежу вказано: "за госп. товари згідно №АС100123783; АС100125730 ; АС100127252 від 26.07.18 по 31.07.18 в т.ч. ПДВ = 7610 грн.". Водночас, згідно видаткової накладної № АС100123783 поставлено товару на суму 450,96 грн., згідно видаткової накладної № АС100125730 поставлено товару на суму 392,10 грн., згідно видаткової накладної № АС100127252 поставлено товару на суму 231,00 грн., що загалом складає 1074,06 грн. З огляду на те, що в самому платіжному дорученні № 145426 вказана спірна видаткова накладна № 100127252 від 31.07.2018 р., відповідно ствердження позивача про наявність у відповідача заборгованості по вказаній накладній в розмірі 231,00 грн. є такими, що суперечать наявним доказам.

Наразі в обґрунтування заперечень щодо відсутності заборгованості за вказаними видатковими накладними (№ 100127252 від 31.07.2018 року у розмірі 231,00 грн. та № 100127241 від 31.07.2018 року у розмірі 10686,39 грн.) відповідач стверджує, що у вказаному платіжному дорученні № 145426 охоплені накладні за період з 26.07.2018 р. по 31.07.2018 р., у т.ч. спірні накладні, а незазначення в платіжному документів видаткової накладної № 100127241 від 31.07.2018 року в сумі 50717,52 грн. викликано виключно через відсутність місця в ньому.

Поряд з цим судом встановлено, що період з 26.07.2018 р. по 31.07.2018 р. охоплює поставку товару за наступними накладними: № АС100123783 від 26.07.2018 р. в сумі 450,96 грн., № АС100125730 від 30.07.2018 р. в сумі 392,10 грн., № АС100127252 від 31.07.2018 р. в сумі 231,00 грн., № 100127241 від 31.07.2018 року в сумі 50717,52 грн., всього на загальну суму 51791,58 грн. Наразі судом з`ясовано, що мало місце часткове повернення товару за накладною на повернення товару № ВЗП-VU009373 від 05.10.2018 р. на суму 6131,56 грн., яка оформлена відповідачем. Отже, сума, належна до сплати за цими накладними у вказаний період поставки становить 45660,02 грн. (51791,58 грн. - 6131,56 грн.), яка й була оплачена ТОВ "Таврія-В".

При цьому не заслуговують на увагу суду й твердження позивача у відповіді на відзив стосовно того, що видаткова накладна на повернення № ВЗП-VU009373 не підписувалася ТОВ "Альфа Сервіс Південь" та на ній відсутня печатка останнього. Так, з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що останнім у своєму обліку враховано накладні на повернення № АС000015084 від 08.10.2018 р. на суму 5607,54 грн. та № АС 000015085 від 08.10.2018 р. на суму 523,80 грн., всього в сумі 6131,34 грн., що співпадають з даними обліку відповідача.

До того ж про безпідставність доводів позивача щодо несплати відповідачем всієї вартості поставки за накладними (№ 100127252 від 31.07.2018 року у розмірі 231,00 грн. та № 100127241 від 31.07.2018 року у розмірі 10686,39 грн.) вказує той факт, що в умовах договору поставки не містяться такі положення щодо необхідності оплати кожної партії товару окремо за відповідною накладною.

Натомість сторони в п. 5.7 договору передбачили, що за результатами діяльності за визначені періоди сторони зобов`язуються проводити звірку взаєморозрахунків, результат якої оформлюється відповідним актом. В акті звірки будуть відображені видаткові накладні, надані постачальником, інформація про послуги, наданих покупцем, інформація про платежі, стягнутих штрафних санкціях або зарахування зустрічних однорідних вимог.

Однак, відповідний акт звірки взаєморозрахунків до суду не надано, доказів вжиття позивачем як зацікавленої особи заходів щодо складення такого акту звірки або ухилення відповідача від його складання позивач не надав.

Поряд з цим слід зазначити, що під час розгляду по суті справи у судовому засіданні 19.09.2019 р. представником позивача було пояснено, що виникнення спірної суми заборгованості в бухгалтерських підрахунках позивача обумовлено розбіжністю суми поставленого товару в оригіналах видаткової накладної № 100038600 від 23.03.2018 р., яку було надано на огляд суду.

Так, судом встановлено дійсно наявність розбіжностей в сумі поставленого товару та в сумах видаткових накладних, про що зазначалось вище, крім вказаної накладної, також в інших видаткових накладних, зокрема, № 100031135 від 23.03.2017 р. в сумі 136,80 грн.; № 100030322 від 21.03.2017 р. в сумі 1411,24 грн.; № 100030321 від 21.03.2017 р. в сумі 506,22 грн.; № 103536 від 10.06.2016 р. в сумі 13,67 грн. Однак, враховуючи наявність підписів відповідальних осіб відповідача на вказаних накладних про фактичне отримання товару із зазначенням відповідних сум, а також ненадання позивачем належних і допустимих доказів на спростовування цих доводів відповідача, суд вважає вірними зазначені відповідачем суми поставки за вказаними накладними, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 32 від 20.01.2015 р. у сумі 10917,39 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" не відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Сервіс Південь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" про стягнення заборгованості в сумі 10917,39 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 вересня 2019 р.

Суддя В.С. Петров