ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. Справа №926/1132/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці №1634 від 12.06.2019

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.05.2019 (суддя Ковальчук Т.І., повний текст складено 21.05.2019, м.Чернівці)

у справі №926/1132/19

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці

про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань та пені за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 3905,39 грн.

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, звернулося з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці, про стягнення коштів у сумі 3 905,39 грн., у тому числі 2 203,27 грн. пені, 344,41 грн. 3% річних та 1 357,71 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 00625/17-ТЕ-38 від 30.01.2017.

Позовні вимоги обгрунтовані простроченням виконання відповідачем зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого природного газу на умовах означеного договору.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 21.05.2019 у справі №926/1132/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 1 781,08 грн. пені, 344,41 грн. 3% річних та 1 357,71 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу за договором постачання природного газу № 00625/17-ТЕ(Т)-38 від 30.01.2017, а також 1 713,34 грн. судового збору. У частині вимог про стягнення пені в сумі 422,19 грн. у позові відмовлено, судовий збір у сумі 207,66 грн. залишено за позивачем.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно договірних умов пеня має складати 1 781,08 грн., у решті суми 422,19 грн. пеня нарахована необгрунтовано. Також, суд, перевіривши виконані позивачем розрахунки 3% річних у сумі 344,41 грн. за період з 28.02.2017 по 30.10.2017 та 1357,71грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2017 по 30.09.2017, встановив, що компенсаційні платежі нараховані правильно. Доводи відповідача про невідповідність розміру компенсаційних платежів фактичній сумі прострочення виконання зобов`язання не знайшли підтвердження у ході розгляду справи.

Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці подано апеляційну скаргу №1634 від 12.06.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.05.2019 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що заборгованість перед позивачем відповідачем була погашена ще у квітні 2017 року. Окрім того, безпідставне твердження про нарахування штрафних санкцій по жовтень 2017 року, оскільки у жовтні 2017 року КЕВ м.Чернівці не проводив оплату ПАТ «НАК «Нафтогаз».

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення 3 905,39 грн., дана справа відноситься до малозначних справ в розумінні приписів господарського процесуального законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції розглянула справу №926/1132/19 без повідомлення учасників справи. Сторонами не заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

як вбачається із матеріалів справи, між ПАТ «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) 30.01.2017 укладено договір № 00625/17-ТЕ (Т) - 38 постачання природного газу (а.с. 10-18).

Згідно пунктів 1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2017 році природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Постачальник передає споживачу з 01.01.2017 по 31.01.2017 природний газ обсягом до 18.0 тис. куб. м (пункт 2.1 договору).

Відповідно до п.2.3 договору планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін (пункт 2.3 договору).

Згідно з п.3.4 договору приймання-передача природного газу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (пп. 6 пункту 7.2 договору).

Відповідно до п.8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється тривалістю у п`ять років (пункт 10.3 договору).

Термін договору визначено в частині реалізації газу з 01 січня 2017 року до 31 січня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12 договору).

Згідно доданого до позовної заяви акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 на виконання договору постачання природного газу № 00625/17-ТЕ (Т)-38 від 30.01.2017 позивач у січні 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ у кількості 20,884 тис. куб.м на загальну суму 123 850,48 грн. (а.с. 19).

Оплату за вказаний природний газ відповідач здійснив наступним чином:

- 13.02.2017 шляхом сплати на рахунок позивача грошових коштів у сумі 106 747,20 грн. (виписка банку від 13.02.2017, а.с. 20);

- 31.10.2017 шляхом зарахування в оплату за природний газ по договору № 00625/17-ТЕ(Т)-38 від 30.01.2017 переплат по договору №00642/17-ТЕ-38 від 24.02.2017 у сумі 9 067,58 грн. та по договору №00647/17-ТЕ-38 від 29.03.2017 у сумі 8 035,70 грн. (а.с. 21-23).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем сплачено за природний газ по договору постачання: 106 747,20 грн. + 9 067,58 грн. + 8 035,70 грн. = 123 850,48 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції зазначені вище обставини підтверджені відповідачем у відзиві та доданих до нього документах, а саме: платіжному дорученні від 10.02.2017 № 88, договорі постачання природного газу № 00642/17-ТЕ-38 від 24.02.2017 та № 00647/17-ТЕ-38 від 26.04.2017, актами приймання-передачі природного газу до цих договорів від 28.02.2017 та від 31.03.2017 відповідно, платіжними дорученнями № 167 від 10.03.2017 та № 382 від 27.04.2017, листом КЕМ м. Чернівці від 31.10.2017 № 2975 про зарахування переплат (а.с. 71-85).

Отже, як вбачається із позовних вимог, позивач визначив період прострочення оплати природного газу відповідачем за договором постачання: з 28.02.2017 (оскільки гранична дата сплати вартості природного газу припала на вихідний день 25.02.2017 (субота), перший наступний робочий день 27.02.2017, ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) по 30.10.2017 у частині суми 17 103,28 грн. (123 850,48 грн. 106 747,20 грн. (оплата 10.02.2017)). Всього період прострочення тривав 245 днів.

Вищенаведене стало підставою для звернення АТ «НАК «Нафтогаз України» з позовними вимогами про стягнення з відповідача коштів у сумі 3 905,39 грн., з яких 2 203,27 грн. пені, 344,41 грн. 3% річних та 1 357,71 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 00625/17-ТЕ-38 від 30.01.2017.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторонам (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалось вище, відповідач взяті на себе зобов`язання по оплаті поставленого газу виконав з значним порушенням встановленого договором строку виконання.

Згідно п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Факт поставки відповідачу газу на загальну суму 106 747,20 грн., підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі закону та договору.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

За загальним правилом згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Іншого договором постачання природного газу № 00625/17-ТЕ(Т)-38 від 30.01.2017 не передбачено.

Відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач згідно поданого розрахунку, просить стягнути з відповідача 2 203,27 грн. пені за період з 28.02.2017 по 27.08.2017 (6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, ч. 6 ст. 232 ГК України), 344,41 грн. 3% річних за період з 28.02.2017 по 30.10.2017 та 1357,71 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2017 по 30.09.2017 (а.с. 24).

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок суми пені в розмірі 2 203,27 грн., встановив, що позивачем правильно визначені період і розмір простроченого платежу відповідно до умов договору постачання природного газу № 00625/17-ТЕ(Т)-38 від 30.01.2017.

Для нарахування пені позивачем використано подвійну облікову ставку НБУ за період з 28.02.2017 по 13.04.2017 (14,0% х 2, рішення НБУ № 372-рш від 27.10.2106), з 14.04.2017 по 25.05.2017 (13,0% х 2, рішення НБУ № 232-рш від 13.04.2017), з 26.05.2017 по 27.08.2017 (12,5% х 2, рішення НБУ № 318-рш від 25.05.2017).

Однак, відповідно до пункту 8.2 договору постачання № 00625/17-ТЕ(Т)-38 від 30.01.2017 пеня за прострочення оплати природного газу нараховується за ставкою 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Обумовлена Договором ставка пені 21% річних є меншою, аніж застосована позивачем подвійна ставка НБУ в усі вказані складові періоду прострочення, тому нарахування пені за обліковими ставками НБУ у даному випадку суперечить умовам пункту 8.2 договору постачання.

Отже, згідно договірних умов пеня має складати:

17 103,28 грн. х 21% : 356 дн. х 181 дн. (з 28.02.2017 по 27.08.2017) = 1 781,08 грн.

У решті суми 422,19 грн. пеня нарахована необгрунтовано.

В ході розгляду справи в суд першої інстанції, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, зазначаючи про сплив встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України спеціального строку давності щодо неустойки в один рік.

Суд першої інстанції правомірно залишив без задоволення зазначену заяву, оскільки згідно приписів ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 10.3 договору постачання, сторони встановили збільшений строк позовної давності у 5 років щодо, в тому числі, пені.

Станом на день звернення позивача з позовом до суду 22.04.2019 (конверт, а.с. 41 на звороті), п`ятирічний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення пені за період з 28.02.2017 р. по 27.08.2017 р. не сплив.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних у сумі 344,41 грн. за період з 28.02.2017 по 30.10.2017 та 1 357,71 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2017 по 30.09.2017, суд першої інстанції правомірно встановив, що стягненню підлягають 344,41грн. 3% річних та 1 357,71грн. інфляційних втрат за зазначені періоди (а.с. 24).

Доводи відповідача про невідповідність розміру 3% річних та інфляційних втрат фактичній сумі прострочення виконання зобов`язання спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за перегляд рішення у даній справі в апеляційному порядку покладається на скаржників в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.05.2019 у справі №926/1132/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці №1634 від 12.06.2019 залишити без задоволення.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає з урахування приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 26.09.2019.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.