ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1826/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України до Державного підприємства Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості в загальній сумі 220106,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості в загальній сумі 220106,40 грн., у т.ч. 200000,00 грн. основної заборгованості, 20000,00 грн. штрафу, 106,40 грн. - пені. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне.

Між ДП Охтирський КХП та ДП Хлібна база 77 укладено договір про надання позики (поворотної фінансової допомоги) № 30 від 08.11.2018 року, де ДП Охтирський КХП (позикодавець), ДП Хлібна база 77 (позичальник). Позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбаченим цим договором.

Так, позивач зазначає, що згідно платіжного доручення № 1427 від 09.11.2018 р. ДП Охтирський КХП перерахувало кошти в сумі 200000,00 грн. на рахунок ДП Хлібна база 77. Отже, вказані кошти в сумі 200000,00 грн., що були перераховані згідно умов договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 30 від 08.11.2018 р., підлягають поверненню.

Як вказує позивач, згідно додаткової угоди № 1 даного договору ДП Хлібна база 77 була зобов`язана до 30.04.2019 року повернути ДП Охтирський КХП суму 200000,00 грн.

Однак, як стверджує позивач, на сьогоднішній день суму боргу не повернуто, тому відповідно до п. 5.2 даного договору за порушення строків повернення боргу відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 10% від загальної суми боргу, який за розрахунком позивача становить 20000,00 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 106,40 грн.

При цьому позивач додає, що позивачем на адресу ДП Хлібна база 77 направлялася претензія № 470 від 17.05.2019 року на суму 200000,00 грн., що підтверджується чеком та описом вкладення поштового відправлення, однак дана претензія відповідачем не задоволена до цього часу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.07.2019 р. позовну заяву ДП Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1826/19 за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання з викликом учасників справи призначено на 22.07.2019 р.

22.07.2019 р. до господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.09.2019 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1826/19 за позовом Державного підприємства Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 19 вересня 2019 р.

Позивачем було надіслано до господарського суду клопотання про розгляд справи 19.09.2019 р. за відсутності представника.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк під час підготовчого провадження не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвал суду про відкриття провадження у справі від 05.07.2019 р. (а.с. 35), про відкладення підготовчого засідання (а.с. 36,40 ).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судове засідання 19.09.2019 р. представники сторін не з`явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

08 листопада 2018 р. між Державним підприємством Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України (позикодавець) та Державним підприємством Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України (позичальник) був укладений договір № 30 про надання позики (поворотної фінансової допомоги), відповідно до п. 1.1 якого позивач як позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а відповідач як позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

В п. 2.1 договору передбачено, що поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 200000,00 (двісті тисяч) гривень.

Відповідно до п. 2.2 договору поворотна фінансова допомога надається позичальнику без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Згідно п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з особового або іншого рахунку позикодавця.

За умовами п. 3.1 договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню протягом трьох місяців, починаючи з дня отримання такої допомоги.

Пунктом 3.2 договору визначено, що повернення поворотної фінансової допомоги проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця, вказаного в реквізитах сторін.

Положеннями п. 3.3 договору передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошових коштів, передбачених п. 2.1 договору або ж їх зарахування на банківський рахунок.

В п. 5.1 договору визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 договору за порушення строків повернення поворотної фінансової допомоги, встановленого в п. 3.1 даного договору, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10% відсотків від загальної суми поворотної фінансової допомоги та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно п.п. 6.1, 6.2 договору спори між сторонами вирішуються шляхом переговорів. В разі недосягнення згоди зацікавлена сторона передає спір на розгляд до судового органу за підсудністю, підвідомчістю та в порядку, які передбачені чинним законодавством України.

За умовами п. 8.1 договору даний договір вважається укладеним з моменту передання грошей позикодавцем позичальнику, що визначені в п. 2.1 даного договору і діє до належного виконання їх сторонами взятих на себе зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема до виконання позичальником грошового зобов`язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги.

Пунктом 8.2 договору визначено, що всі зміни та доповнення до даного договору укладаються в письмовій формі та підписуються обома сторонами.

При цьому 08 лютого 2019 року між Державним підприємством Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України (позикодавець) та Державним підприємством Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України (позичальник) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 30 про надання позики (поворотної фінансової допомоги) від 08.11.2018 р., п.п. 1, 2 якої сторони виклали п. 3.1 договору № 30 від 08.11.2018 р. у наступній редакції: поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 30 квітня 2019 року; ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору про надання позики (поворотної фінансової допомоги) № 30 від 08.11.2018 р.

Так, статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

При цьому суд зазначає, що спірний договір про надання позики (поворотної фінансової допомоги), укладений між позивачем і відповідачем, за своєю правовою природою є договором позики. Відносини позики регулюються положеннями ЦК та іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України на виконання умов вказаного договору перерахував Державному підприємству Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України суму фінансової допомоги в розмірі 200000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученнями № 1427 від 09.11.2018 р. на суму 200000,00 грн.

При цьому за умовами п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1) відповідач зобов`язався повернути кошти фінансової допомоги на поворотній основі ДП Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України до 30 квітня 2019 року.

Однак, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, у встановлений строк відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення отриманої позики, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 200000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з претензією від 17.05.2019 р. за вих. № 470, в якій вимагав повернути основний борг в розмірі 200000,00 грн., а також сплатити штраф у розмірі 20000,00 грн. та пеню 323,00 грн. Однак, відповіді на претензію позивача відповідачем не надано.

Відтак, у відповідача існує невиконане зобов`язання щодо повернення позивачу отриманої позики в розмірі 200000,00 грн., докази сплати відповідачем цієї суми в матеріалах справи відсутні.

Так, неповерненням позивачу вказаної суми отриманої позики у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в заявленій сумі 200000,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення неустойки суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (неповернення суми позики) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 5.2 договору за порушення строків повернення поворотної фінансової допомоги, встановленого в п. 3.1 даного договору, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10% відсотків від загальної суми поворотної фінансової допомоги та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Поряд з цим слід зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 р. у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 р. у справі № 917/194/18).

Також слід зазначити, що п. 5.2 договору № 30, за яким на відповідача як позичальника покладається відповідальність у вигляді сплати на користь позикодавця пені та штрафу за прострочення повернення фінансової допомоги, не оспорювався відповідачем, у зв`язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо повернення поворотної фінансової допомоги позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 10% від загальної суми поворотної фінансової допомоги у розмірі 20000,00 грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення у розмірі 106,40 грн. за 56 днів, розрахунки яких наведено в позові (а.с. 3, 4).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведене та невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо повернення поворотної фінансової допомоги, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано штраф та пеню. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми штрафу в розмірі 20000,00 грн. (200000,00 грн. х 10%), судом встановлено, що розрахунок штрафу було здійснено позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорено. Відтак, з відповідача підлягає стягненню штраф в розмірі 20000,00 грн.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені в розмірі 106,40 грн., суд вважає, що здійснений позивачем розрахунок містить помилки у кінцевій сумі. За таких обставин, судом здійснено самостійний перерахунок пені за обраний позивачем період, а саме:

Сума боргу (грн..)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
200000.0001.05.2019 - 25.06.20195617.5000 %0.096 %*10739.73
Таким чином, загальна сума пені за обраний позивачем період складає 10739,73 грн., а не 106,40 грн. Враховуючи те, що заявлена до стягнення сума пені за спірним договором є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума пені, яка заявлена позивачем в розмірі 106,40 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи наявні докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3301,60 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Державного підприємства Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України до Державного підприємства Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості в загальній сумі 220106,40 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Державного підприємства Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України (67200, Одеська область, Іванівський район, смт. Іванівка; ; р/р НОМЕР_1 в АТ „Укрексімбанк м. Київ, МФО 322313) на користь Державного підприємства Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, 11; ; р/р № НОМЕР_2 у АБ Укргазбанк м. Київ, МФО 320478) заборгованість в сумі 200000/двісті тисяч/грн. 00 коп., штраф у розмірі 20000/двадцять тисяч/грн. 00 коп., пеню в сумі 106/сто шість/грн. 40 коп.

3. СТЯГНУТИ з Державного підприємства Хлібна база № 77 Державного агентства резерву України (67200, Одеська область, Іванівський район, смт. Іванівка; ; р/р НОМЕР_1 в АТ „Укрексімбанк м. Київ, МФО 322313) на користь Державного підприємства Охтирський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, 11; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 3301/три тисячі триста одна/грн. 60 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 вересня 2019 р.

Суддя В.С. Петров