Господарський суд Харківської області
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" жовтня 2019 р. Справа № 922/4231/16

вх. № 4231/16

Суддя Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання Чернова В.О.

за участю сторін: ліквідатор - Шапілов С.А.

розглянувши заяву ліквідатора ФО ОСОБА_1 про відвід судді Міньковського С.В. по справі за заявою : ФО ОСОБА_1 , м.Харків

до ФО ОСОБА_1 , м.Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду від 10.01.2017. фізичну особу ОСОБА_1 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Тищенко О.І., зобов`язавши її виконати ліквідаційну процедуру в порядку ст.ст. 90-92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою суду від 20.02.18 звільнено арбітражного керуючого Тищенко О.І. з обов`язків ліквідатора у даній справі та призначено нового ліквідатора арбітражного керуючого Шапілова С.А., зобов`язавши його завершити ліквідаційну процедуру.

Враховуючи, що строк ліквідаційної процедури закінчився, з моменту призначення нового ліквідатора пройшов значний час, до суду не надано жодного звіту ліквідатора, суд, ухвалою від 18.07.2019 призначив справу до розгляду в судовому засіданні, зобов`язавши ліквідатора надати суду повний звіт про виконану роботу.

Ухвалою суду від 15.08.2019 в зв`язку з неявкою в судове засідання учасників процесу відкладено розгляд звіту ліквідатора.

В судове засідання 26 вересня 2019 року вперше з`явилась особисто банкрут - фізична особа ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні усно заявила суду, що заяву про порушення справи про своє банкрутство вона не подавала та жодної кореспонденції з господарського суду не отримувала.

В судовому засіданні 26.09.2019 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду звіту ліквідатора на 01.10.2019 о 15:00 год. з метою надання письмових пояснень та документів боржником та виконанням ліквідатором попередньої ухвали суду в повному обсязі.

30.09.2019 за вх. № 23384 від ліквідатора фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шапілова С.А. надійшла заява про відвід судді господарського суду Харківської області Міньковського С.В. від розгляду справи №922/4231/16, в якому заявник посилається на те, що в судовому засіданні 26.09.2019 суддею Міньковським С.В. було запропоновано банкруту ОСОБА_1 , яка з`явилась в судове засдіання особисто, подати письмову заяву про припинення провадження у справі №922/4231/16 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_1 . Проте, відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спора з власної ініціативи. Таким чином, на думку ліквідатора, суддя Міньковський С.В. не міг пропонувати учаснику справи про банкрутство ОСОБА_1 писати будь-які процесуальні документи у тому числі заяви про припинення провадження у справі про банкрутство. Ці обставини, викликають сумнів у ліквдіатора Шапілова С.А. щодо неупередженості та об`єктивності судді Міньковського С.В. при розгляді справи №922/4231/16.

Розглянувши заяву ліквідатора ФО ОСОБА_1 про відвід судді Міньковського С.В., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно зі ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що вказані заявником підстави щодо збирання доказів суддею з власної ініціативи по суті відносяться суто до процесуальних питань здійснення правосуддя суддею, які не можуть бути підставою для відводу, що прямо передбачено ч. 4 ст. 35 ГПК України та жодним чином не свідчить про упередженість або відсутність об`єктивності судді Міньковського С.В.

Крім того, дослідивши звукозапис судового засідання від 26.09.2019 суд зазначає, що жодних висловлювань, про які зазначає ліквідатор Шапілов С.А. в судовому засіданні не було. Також, суд зазначає, що провадження у справі про банкрутство здійснюється судом згідно приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає особливий порядок судового процесу та здійснення правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України (в редакції від 15.12.17 р.) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Безумовно, право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (заява N 21722/11) від 09.01.2013 висловлено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (їi) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У рішенні по справі "Білуха проти України" від 09.11.2006 (заява N33949/02) Європейський суд з прав людини зауважив, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного; стосовно об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність - це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Нормами діючої редакції ГПК України також внормовано питання складу суду, в тому числі стосовно відводів.

За статтею 38 Закону, відвід повинен бути вмотивованим та заявленим впродовж визначеного кодексом строку (ч. 3 даної статті). Отже, із вимог процесуального законодавства випливає, що відвід повинен бути вмотивований та обґрунтований з одного боку, з іншого - заявлений в межах визначеного процесуальною нормою строку на подання таких заяв. В сукупності це означає, що відвід повинен бути підтверджений фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах та який заявлено впродовж визначеного кодексом строку. При цьому, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Розглядаючи конкретну судову справу (здійснюючи правосуддя) судді самостійно визначають коло законодавства, що регулює спірні правовідносини, застосовують його, здійснюють його тлумачення, вирішують питання про розгляд заяв та клопотань учасників судового процесу та надають правову оцінку обставинам справи на підставі саме внутрішнього переконання, що ґрунтується на приписах закону. Крім того, законом встановлено право учасників судового процесу на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення у випадку незгоди з прийнятим судовим рішенням з мотивів саме невірного застосування матеріального чи (або) процесуального права.

Разом з тим, в порушення приписів ст. 74 ГПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, заявником не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які він вказує в заяві або підтверджували наявність будь-яких інших обставин, які б вказували на упередженість судді Міньковського С.В.

Відсутність таких доказів унеможливлює висновок про те, що такі побоювання є об`єктивно обґрунтованими, а не власними суб`єктивними припущеннями заявника.

Суд вважає, що заявником у заяві про відвід судді Міньковського С.В. не наведено жодної з підстав для відводу судді, які містяться у статтях 35, 36 ГПК України.

Виходячи з викладеного вище та керуючись ч. 2 та ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, суддя Міньковський С.В. дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 39 ГПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість відводу (заяви за вх. № 23384 від 30.09.19), вирішення питання про відвід судді Міньковського С.В. має бути здійснено іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

При цьому, враховуючи приписи ч. 5 п. 1 ст. 228 ГПК України, якими унормовано саме право суду на зупинення провадження у справі у разі надходження заяви про відвід судді, суд на даний час не вбачає підстав для зупинення провадження у справі № 922/4231/16.

Керуючись ст.ст. 35, 36, 38, 39, 233-235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Питання про відвід cудді Міньковського С.В. у справі № 922/4231/16 передати на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, якого буде визначено в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана 01.10.2019 року.

Суддя Міньковський С.В.