ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/1311/14
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Разюк Г.П., Будішевської Л.О.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ Пастушенко Б.Ю. за довіреністю від 15.08.2019 року № б/н;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області Васильєва М.В. за довіреністю від 03.01.2019 року № б/н;

від Державної виконавчої служби не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства Юстиції України, м. Херсон, суддя Пінтеліна Т.Г., повний текст ухвали складено 06.08.2019 року

у справі № 923/1311/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області

про стягнення 3 144 099 дол. США, що еквівалентно 36 842 778,48 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги та ухвали суду першої інстанції.

20.06.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області звернулось до Господарського суду Херсонської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Романа Григоровича у виконавчому провадженні № 51340813 по проведенню оцінки нерухомого та рухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Амалтея", яка здійснена суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс", результати якої оформлені Звітом та Висновком про вартість майна; визнати неправомірною оцінку нерухомого та рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", що здійснена у виконавчому провадженні № 51340813 суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс", результати якої оформлені Звітом та Висновком про вартість майна; зупинити передачу на реалізацію майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", що було об`єктом оцінки та наведено у Звіті про оцінку майна та Висновку про вартість майна, здійснених Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс"; при підготовці справи до судового розгляду зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду Звіт про оцінку майна та Висновок про вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", здійснені суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс".

В обґрунтування скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с.Музиківка Білозерського району Херсонської області посилається на те, що в порушення Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, суб`єкт оціночної діяльності не проводив фактичне ознайомлення з зазначеним майном, а орган державної виконавчої служби не звертався до відповідача з вимогою про надання доступу до нерухомого та рухомого майна відповідача з метою оцінки його вартості. Крім того, відповідач вважає, що вартість майна, встановлена суб`єктом оціночної діяльності, є заниженою.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року у справі №923/1311/14 у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с.Музиківка Білозерського району Херсонської області на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вих. № 103 від 19.06.2019 року, відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" учасники виконавчого провадження, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ, при цьому у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому державний виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна. Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна. Вимоги про визнання незаконною та скасування постанови від 27.02.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності заявник не заявляв, доказів, які б свідчили про його звернення до виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна, зазначеного у звіті, не надав. З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідають положенням ч. 1-3, 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року у справі №923/1311/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Романа Григоровича у виконавчому провадженні № 51340813 по проведенню оцінки нерухомого та рухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Амалтея", яка здійснена суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс", результати якої оформлені Звітом та Висновком про вартість майна; визнати неправомірною оцінку нерухомого та рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", що здійснена у виконавчому провадженні № 51340813 суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс", результати якої оформлені Звітом та Висновком про вартість майна; зупинити передачу на реалізацію майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", що було об`єктом оцінки та наведено у Звіті про оцінку майна та Висновку про вартість майна, здійснених Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс".

Також в апеляційній скарзі скаржник просив суд:

- при підготовці справи до судового розгляду зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду Звіт про оцінку майна та Висновок про вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", здійснені суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс";

- при розгляді скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» в апеляційному суді дослідити Звіт про оцінку майна та Висновок про вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея», здійснені суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством «Консалтингюрсервіс»;

- зупинити реалізацію на електронних торгах, що здійснюються Державним підприємством "СЕТАМ та призначені на 19 серпня 2019 р на 09:00 год., нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» (ідентифікаційний номер 21298452), а саме:

1) реєстраційний номер лота - 364240:

- відомості про предмет іпотеки - адміністративно - господарчий корпус та інші будівлі і споруди, загальною площею 2538 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Херсон, пров. Учбовий, 28/50,

- день та час проведення електронних торгів - 19 серпня 2019 о 09-00,

- початкова ціна продажу майна - 8 256 110,00 грн.

2) реєстраційний номер лота - 364249:

- відомості про предмет іпотеки - Виробничий корпус літ. А, загальною площею 2998,0 кв.м, виробничий корпус з прибудовами (літ К1, К2,К), загальною площею 1397.4 кв.м, склад літ. Щ, загальною площею 925.0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Херсон, вул. Полтавська, 99,

- день та час проведення електронних торгів - 19 серпня 2019 о 09-00,

- початкова ціна продажу майна - 15 530 250,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до приписів Закону України «Про оцінку майна» та Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. При цьому, незважаючи на те, що об`єкт оцінки - нерухоме та рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» (виробничі приміщення та виробниче обладнання), суб`єкт оціночної діяльності - Закрите акціонерне товариство «Консалтингюрсервіс» не проводив фактичне ознайомлення з зазначеним майном, не обстежував нерухоме та рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея», що було об`єктом оцінки. Ані Закрите акціонерне товариство «Консалтингюрсервіс», ані орган державної виконавчої служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» з вимогою про надання доступу до нерухомого та рухомого майна з метою його оцінки та визначення вартості не звертались.

Таким чином, на думку скаржника, орган Державної виконавчої служби в особі головного державного виконавця Сидоренко Р.Г. порушив порядок проведення оцінки майна - допустив проведення оцінки та визначення вартості майна без ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Звіт з оцінки майна, складений Закритим акціонерним товариством «Консалтингюрсервіс» без отримання достовірної та об`єктивної інформації про майно, не відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", в зв`язку з чим оцінка нерухомого та рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» є неправомірною, зазначена у звіті вартість майна є недостовірною.

Скаржник зазначає, що судом, в порушення приписів процесуального законодавства, не було розглянуто його клопотання про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду Звіт про оцінку майна та Висновок про вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея», здійснені суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством «Консалтингюрсервіс», що призвело до неправильного вирішення справи, так як судом не були досліджені належні та допустимі докази, які підтверджують незаконність дій органу державної виконавчої служби.

Також скаржник зауважує, що реалізація на запланованих до проведення 19.08.2019 року електронних торгах нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» (адміністративно-господарського корпусу та будівель, виробничих приміщень), об`єктивно спричинить неможливість відновлення прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея», як боржника у виконавчому провадженні, так як пункт 8 розд. X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, передбачає, що акт про проведені електроні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у особи, яка його придбала. Зупинення судом реалізації арештованого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея», матиме своїм наслідком ефективну реалізацію Товариством з обмеженою відповідальністю «Амалтея» права на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів, так як запобігає реалізації з аукціону 19.08.2019 року нерухомого майна за необ`єктивною, значно заниженою оцінкою та унеможливить порушення прав, також і стягувача - ПАТ «Дельта Банк», оскільки реалізація на торгах майна за заниженою вартістю матиме наслідком задоволення вимог стягувача у значно меншому розмірі, ніж при об`єктивній оцінці вартості майна.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства Юстиції України у справі № 923/1311/14, справу призначено до судового розгляду.

10.09.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року у справі №923/1311/14 відмовити, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року у справі № 923/1311/14 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У відзиві позивач зазначає, що в скарзі на дії державного виконавця та в апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Амалтея» вказує на відсутність інформації про Звіт про оцінку майна, висновку про вартість об`єкта оцінки, відомості про склад, технічні та інші характеристики, проте, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець лише повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам, з самим Висновком та іншими матеріалами виконавчого провадження Сторони виконавчого провадження (Боржник) мають право ознайомитися у виконавця (ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»). Отже, чинним законодавством України чітко передбачено обов`язок державного виконавця направити сторонам виконавчого провадження повідомлення про оцінку майна. У чинному законодавстві відсутні правові норми, які б зобов`язували державного виконавця направляти звіт про оцінку майна сторонам, чи містила прямі вказівки про форму та зміст направленого повідомлення про оцінку майна.

Позивач також вказує, що відповідно до правового висновку, зробленого в постанові Верховного Суду у справі № 914/881/17 від 13.03.2018 року звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Таким чином, звіт щодо вартості описаного та арештованого майна боржника, складений суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження, не є рішенням, дією або бездіяльністю виконавця, а тому не підпадає під предмет судового контролю визначеного ст. 339 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник в своїй скарзі вказуючи те, що суб`єкт оціночної діяльності не проводив ознайомлення з майном, спотворює факти, оскільки зазначає це без посилання на відповідні докази. Посилання на те, що оцінювачем не проводилось ознайомлення, не відповідає дійсності, оскільки Скаржник не ознайомлювався зі Звітом та іншими матеріалами виконавчого провадження, щоб давало йому змогу стверджувати зазначену інформацію. Оцінювачем проводилось ознайомлення з предметом оцінки, а саме: шляхом збирання, вивчення, аналізу усіх необхідних вихідних даних про предмет оцінювання (документи, фото та і.). Дані обставини підтверджуються матеріалами, які відображені в звітах, що знаходяться у виконавчій справі.

Також позивач зауважує, що скаржник хибно зазначає про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання скаржника про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати Звіт про оцінку майна та Висновок про вартість майна, оскільки Господарським судом Херсонської області зазначене клопотання було розглянуто та залишено без задоволення, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Банк також вважає, що заявлене скаржником клопотання про зупинення реалізації на електронних торгах, що здійснюються Державним підприємством «СЄТАМ» та призначені на 19 серпня 2019 року на 09:00 год., нерухомого майна скаржника, не підлягає задоволенню, оскільки вищезазначені торги не відбулись.

Позивач також звертає увагу, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може та не міг впливати на порядок проведення оцінки майна. З огляду на зазначене, у виконавця наявні законні підстави для визначення вартості майна боржника виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, з залученням суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для оцінки майна. Боржник, як учасник виконавчого провадження, мав право заявити клопотання про проведення повторної оцінки майна. Оскільки такі клопотання в ході виконавчого провадження Боржником виконавцю не заявлялись, тому відсутні підстави для визнання недійсними результатів оцінки арештованого нерухомого майна, визначених виконавцем у виконавчому провадженні.

27.08.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Департаменту ДВС Міністерства Юстиції України, м. Херсон надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Державна виконавча служба просила суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року у справі № 923/1311/14 відмовити, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року у справі № 923/1311/14 залишити без змін з мотивів, аналогічних відзиву позивача у справі. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представники Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ та Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник Державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 року, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїми процесуальними правами на участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Державної виконавчої служби.

Судовою колегією розглянуто та відхилене клопотання скаржника щодо витребування Звіту про оцінку майна та Висновок про вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", здійснені суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс" у Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з огляду на наступне.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2, 10 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, в порушення вищезазначених приписів чинного процесуального законодавства, скаржник належним чином клопотання не обґрунтував та не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів того, що він вживав заходи щодо отримання зазначених документів з матеріалів виконавчого провадження, причин, з яких він не може отримати дані документи самостійно (докази відмови на його звернення тощо) та не навів обставин, які можуть це підтвердити.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки та знімати копії.

Тобто, в даному випадку, скаржник мав можливість самостійно отримати Звіт про оцінку майна та Висновок про вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", здійснені суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс" шляхом ознайомлення з вищезазначеними документами та зняття з них копій, проте доказів вчинення скаржником таких дій, як і доказів неможливості вчинення таких дій скаржником ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надані.

З огляду на вищезазначене, клопотання скаржника про дослідження в суді апеляційної інстанції Звіту про оцінку майна та Висновку про вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея», здійснені суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством «Консалтингюрсервіс» також задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання про зупинення реалізації на електронних торгах, що здійснюються Державним підприємством "СЕТАМ та призначені на 19 серпня 2019 р на 09:00 год., нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» (ідентифікаційний номер 21298452), судова колегія зазначає наступне.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, скаржник зазначає, що передача майна з оцінкою, що оскаржується на реалізацію з можливим подальшим продажем майна скаржника матиме наслідком задоволення вимог стягувача у значно меншому розмірі, ніж при об`єктивній оцінці майна, а єдиною підставою для зупинення реалізації майна на електронних торгах є лише непогодження скаржника з оцінкою такого майна, тобто в даному випадку фактично скаржником заявлено клопотання про застосування заходу забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову).

При цьому, в даному випадку предметом перегляду є скарга на дії державного виконавці, а згідно зі змістом чинного Господарського процесуального кодексу України розгляд таких заяв відноситься до розділу VI. Судовий контроль за виконанням судових рішень, яким можливість суду забезпечити скаргу шляхом заборони вчиняти певні дії не передбачена.

Законом України «Про виконавче провадження», зокрема у ст. 34, врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

При розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, суд не наділений повноваженнями вживати заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення передачі майна на реалізацію, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права, вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

До того ж, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Крім того, судова колегія зазначає, що на момент відкриття апеляційного провадження та розгляду апеляційної скарги вищезазначені електронні торги вже мали відбутись, проте, як вбачається з матеріалів, доданих Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", м.Київ до відзиву на апеляційну скаргу, ці торги не відбулись, в зв`язку з чим вищезазначене клопотання скаржника судова колегія вважає за необхідне залишити без розгляду.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства Юстиції України у справі № 923/1311/14 є правомірною, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство Дельта Банк звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Амалтея, про стягнення 3 144 099 доларів США, що еквівалентно 36842778, 46 грн. за кредитним договором від 13.07.2011року № ВКЛ-2006474/2.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 07.10.201 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 року у справі № 923/1311/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Дельта Банк задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк 2000000 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 23436144 грн. - боргу по поверненню кредитних коштів; 332720,14 дол. США, що еквівалентно 3898838,56 грн. - боргу за сплату відсотків за користування кредитними коштами; 8873,06 дол. США, що еквівалентно 103975 грн. 16 коп. - пені за несвоєчасну сплату відсотків; 3000 дол. США, що еквівалентно 35154,22 грн. штрафу та 54495 грн. 76 коп. - понесених судових витрат по справі на сплату судового збору, а в решті частини позову - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2015 року постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 та рішення господарського суду Херсонської області від 07.10.2014 у справі № 923/1311/14 скасовано, справу № 923/1311/14 передано на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Амалтея на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитом у сумі 2 000 000 доларів США, що еквівалентно 23 436 144, 00 грн., за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014 курсом гривні до долару США, заборгованість по відсотках за кредитом у сумі 332 720, 14 доларів США, що еквівалентно 3 898 838, 56 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014 курсом гривні до долару США, пеню за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 8 873,06 доларів США, що еквівалентно 103 975, 16 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014 курсом гривні до долару США, штраф у сумі 3 000, 00 доларів США, що еквівалентно 35 154, 22 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014 курсом гривні до долару США, та 54 495, 76 грн. компенсації по сплаті судового збору; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено; надано Товариству з обмеженою відповідальністю Амалтея відстрочку виконання рішення суду від 14.05.2015 у даній справі строком на 2 роки, а саме до 14.05.2017.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк задоволено частково; рішення Господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 року змінено частково в частині відстрочення виконання рішення; надано Товариству з обмеженою відповідальністю Амалтея відстрочку виконання рішення Господарського суду Херсонської області до 14.05.2016 року; в іншій частині рішення залишено без змін.

14.12.2015 року Господарським судом Херсонської області позивачу видано наказ №923/1311/14 про примусове виконання судового рішення.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.06.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51340813 з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 14.12.2015 року № 923/1311/14.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13.06.2016 року об`єднано виконавчі провадження № 50158022 (з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 30.12.2015 року № 923/1312/14), №51340813 (з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 14.12.2015 року № 923/1311/14) у зведене виконавче провадження № 51422596.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.08.2016 касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Херсонський завод Прилад на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 року та рішення Господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 року у справі №923/1311/14 - припинено; касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Амалтея залишено без задоволення; постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 року та рішення Господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 року у справі № 923/1311/14 залишено без змін; поновлено виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 року та рішення Господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 року у справі № 923/1311/14.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 20.09.2016 року, яка залишена без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року та Постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2017 року, у справі №923/1311/14 частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Амалтея, відстрочено виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 року у справі № 923/1311/14 до 20 вересня 2017 року.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 25.09.2017 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 року, у справі № 923/1311/14 боржнику розстрочено на 2 (два) роки виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 у справі № 923/1311/14 в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2 000 000,00 доларів США, що еквівалентно 23 436 144,00 грн., заборгованість по відсотках за кредитом у сумі 332 720, 14 доларів США, що еквівалентно 3 898 838,56 грн., пеню за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 8 873,06 доларів США, що еквівалентно 103 975,16 грн. штрафу у сумі 3 000, 00 доларів США, що еквівалентно 35 154, 22 грн., за наступним графіком:

- з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року щомісячно рівними частинами в сумі 42 669,14 доларів США, що еквівалентно 500 000, 00 грн. за курсом НБУ - 11,718072 грн. за 1 дол. США станом на 16.07.2014 року;

- з 01.10.2018 року по 01.07.2019 року щомісячно рівними частинами в сумі 85 338,27 доларів США, що еквівалентно 1 000 000,00 грн. за курсом НБУ - 11,718072 грн. за 1 дол. США станом на 16.07.2014 року;

- з 01.07.2019 року по 01.10.2019 року щомісячно рівними частинами в сумі 354 839, 71 доларів США, що еквівалентно 4 158 037,31 грн. за курсом НБУ - 11,718072 грн. за 1 дол. США станом на 16.07.2014 року.

Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.08.2018 року ВП № 51422596 утворено при відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчу групу для проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню № 51422596.

Згідно доручення від 13.08.2018 року № 51422596/7-20.1 керівника виконавчої групи головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області Григоренку М.Ю. доручено провести виконавчі дії у відповідності до ст. 56 Закону України Про виконавче провадження та провести опис та арешт майна Товариства з обмеженою відповідальністю Амалтея.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області Григоренка М.Ю. від 18.09.2018 року № 1 і № 2 проведено опис та накладено арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю Амалтея в межах зведеного виконавчого провадження ВП № 51340813.

27.02.2019 року постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р. Г. у ВП № 51340813 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - Закритого акціонерного товариства "Консалтингюрсервіс", що має сертифікат, виданий 07.05.2015 року № 376/15 Фондом державного майна України, якого зобов`язано визначити вартість описаного й арештованого майна, про що надати відповідний звіт (висновок).

На виконання зазначеної постанови Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс" було проведено незалежну оцінку по визначенню вартості майна Товариста з обмеженою відповідальністю "Амалтея", про що складено відповідний звіт.

04.06.2019 року листом № .1/7 "Про результати визначення вартості майна" відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалтея" про результати визначення вартості майна, в якому зазначено, що згідно висновку про вартість майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності - Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс", вартість описаного і арештованого майна складає - 99712386,00 грн. (без ПДВ). До цього листа доданий 1 (один) аркуш Висновку про вартість майна.

Зазначений лист Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалтея" отримало 11.06.2019 року, що підтверджується копією конверта, в якому надійшов зазначений лист, та роздруківкою з сайту "Укрпошти" про відстеження даного поштового відправлення.

Відповідач, не погодившись з оцінкою майна, звернувся до суду у передбачений п. "а" ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України строк - 20.06.2019 року з вищезазначеною скаргою на дії державного виконавця (вих. № 103 від 19.06.2019 року).

16.07.2019 року до Господарського суду Херсонської області від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ надійшов відзив на скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області, в якому позивач просив суд відмовити у задоволенні скарги з аналогічних мотивів, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Оскарженою ухвалою Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року у справі № 923/1311/14 у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с.Музиківка Білозерського району Херсонської області на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вих. № 103 від 19.06.2019 року відмовлено.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2)обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7)розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 1-2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 48, 52 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частинами 1-2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі, якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна (ч. 3, 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч. 5 цієї статті виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться (ч. 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Так, на виконання вищезазначених приписів законодавства, в ході здійснення зведеного виконавчого провадження № 51340813, відповідно до вимог ч. 3 ст. 57 Закону, для проведення оцінки арештованого нерухомого майна, що належать боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Амалтея", призначено суб`єкта оціночної діяльності Закрите акціонерне товариство "Консалтингюрсервіс", про що винесено відповідну постанову від 27.02.2019 року.

У вказаній постанові державний виконавець попередив Закрите акціонерне товариство "Консалтингюрсервіс" в особі Яковлева Віталія Вікторовича, про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин відмову від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові та зобов`язав суб`єкта оціночної діяльності Закрите акціонерне товариство "Консалтингюрсервіс" надати звіт про вартість описаного та арештованого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Амалтея".

На виконання зазначеної постанови Закритим акціонерним товариством "Консалтингюрсервіс" було проведено незалежну оцінку по визначенню вартості майна Товариста з обмеженою відповідальністю "Амалтея", про що складено відповідний звіт, який 04.06.2019 року листом № .1/7 "Про результати визначення вартості майна" було направлено на адресу скаржника.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно із ч. 4 ст. 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17).

Водночас з огляду на положення ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що виконавець у ході здійснення виконавчого провадження наділений законом повноваженнями самостійно визначати вартість майна боржника, зокрема із залученням суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, виконавець приймає рішення та несе відповідальність за вчинення дій щодо призначення суб`єкта оцінювання, погодження та прийняття проведеної оцінки до виконання, використання результатів проведеної оцінки, передачу нерухомого майна на торги за погодженою ним оцінкою.

У зв`язку з викладеним судова колегія вважає, що передбачене наведеною статтею Закону право сторін оскаржити в судовому порядку результати визначення вартості чи оцінки майна кореспондується із закріпленими у ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, ст. 2, 74 Закону України "Про виконавче провадження" положеннями щодо права сторін виконавчого провадження оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця під час виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ. Забезпечення зазначеного права віднесено до засад виконавчого провадження.

Разом з тим колегія суддів враховує, що засадами виконавчого провадження є також верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність тощо, відповідно до яких виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

У розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам ст. 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Так фактично підставою для оскарження дій державного виконавця щодо призначення оцінки нерухомого майна боржника є доводи щодо неправомірності самого звіту про оцінку.

Разом з тим, оскаржуючи неправомірність звіту, скаржником будь-яких доказів його неправомірності ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було, як і не було надано самого звіту, при цьому як вже зазначалось раніше, неможливість надання останнього скаржником також доведена не була.

Тобто, фактично вимоги скарги базувались на власній оцінці скаржником звіту про оцінку майна, який, за його твердженням, є необґрунтованим та складеним із порушеннями чинного законодавства, у зв`язку із чим сума оцінки майна, на його думку, є заниженою та не відповідає дійсності і як наслідок він вважає, що неправомірним є використання виконавцем цього звіту під час здійснення виконавчих дій.

При цьому, за загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

За таких обставин доводи скаржника про неправомірність звіту про оцінку майна, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, як і за відсутності наявності відповідного рішення про його неправомірність (зокрема, наявної рецензії або заяви про проведення повторної оцінки тощо) є передчасними.

Крім того, судова колегія зауважує на тому, що п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Разом з тим, судом встановлено, що скаржником під час розгляду справи не надано відповідних рецензій на звіт про оцінку майна, як й не надано належних доказів, які б підтверджували невідповідність ціни майна визначеній у звіті. При цьому наданий скаржником Звіт про незалежну оцінку нерухомого майна скаржника від 14.07.2016 року, на даний час є недійсним з огляду на приписи ч. 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", в зв`язку з чим не може свідчити про реальну вартість майна.

Доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна заявником також не надано, а державним виконавцем дотримано положення ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі вимог закону винесено постанову про залучення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості майна боржника. При цьому, державний виконавець не брав безпосередньої участі при оцінці майна, а також не має відношення до експертної установи, оскільки саме суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність за надання недостовірної чи необ`єктивної оцінки майна.

З урахуванням зазначеного, доводи скаржника про те, що у даному випадку підставою для оскарження оцінки майна є порушення методики її проведення, не спростовують висновків суду про дотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», та не підтверджують неправомірність його дій, які полягали у врахуванні висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності, якого призначеного відповідною постановою.

Крім того, вимоги про визнання незаконною та скасування постанови від 27.02.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності заявник не заявляв, доказів, які б свідчили про його звернення до виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна, зазначеного у звіті, не надав.

До того ж, звіт щодо вартості описаного та арештованого майна боржника, складений суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження, не є рішенням, дією або бездіяльністю виконавця, а тому не підпадає під предмет судового контролю визначеного ст.339 Господарського процесуального кодексу України. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду у справі № 914/881/17 від 13.03.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи, що у даній справі неправомірних дій державного виконавця не встановлено, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги є законною та обґрунтованою, а доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с. Музиківка Білозерського району Херсонської області необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства Юстиції України у справі № 923/1311/14 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", с.Музиківка Білозерського району Херсонської області на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 923/1311/14 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 05.08.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 923/1311/14 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 30.09.2019 року.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Г.П. Разюк
Л.О. Будішевська