ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа №909/611/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Мирутенка О.Л.

секретар судового засідання Андреюк Х.В.

одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_2, б/н від 01.07.2019 (вх. № 01-05/2480/19 від 03.07.2019)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 (ухвалу підписано 18.06.2019)

про відмову у відкритті провадження

у справі №909/611/19 (суддя Матуляк П.Я.)

за позовом: ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", м. Київ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Рона", м. Івано-Франківськ

3. ОСОБА_4, м. Івано-Франківськ

4. ОСОБА_5, м. Івано-Франківськ

5.Приватного підприємства "Догма-К", м. Івано-Франківськ

6. ОСОБА_6, м. Івано-Франківськ

про: визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про надання згоди на укладення договору про передачу в іпотеку майна, визнання недійсними іпотечних договорів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень

За участю представників від:

позивача: ОСОБА_7 - представник;

відповідача-1: не з'явилися;

відповідача-2: не з'явилися;

відповідача-3: не з'явилися;

відповідача-4: не з'явилися;

відповідача-5: не з'явилися;

відповідача-6: не з'явилися;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватного підприємства "Догма-К", ОСОБА_6 про:

1) визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого ОСОБА_2 шляхом складення заяви про надання згоди на укладання ОСОБА_6 як майновим поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рона» договору про передачу в іпотеку майна, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Бородовською Н. О. 27.06.2014 року за реєстровим №367;

2) визнання недійсним Іпотечного договору №1.14-16/17/1-11 від 29.07.2014 р. (без видачі заставної), укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. за реєстровим №1203 зі всіма змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору №1.14-16/17/1-11 (без видачі заставної) від 29 липня 2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. р. за реєстровим №238 та Договором №2 про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору №1.14-16/17/1-11 (без видачі заставної) від 29 липня 2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. 08.07.2015 р. за реєстровим №870;

3) визнання недійсними пунктів 6.7 та 6.8 Іпотечного договору №1.14-16/17Л-11 від 29.07.14. (без видачі заставної), укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А. за реєстровим №1203;

4) визнання недійсними підпунктів 10, 15, 16, 17 пункту 1.1 статті 1 «Зміни до Генерального договору» Додаткової угоди №6 до Генерального договору №ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій та акредитивів від 26.02.14., яку укладено 21.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рона»;

5) скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 46561180 від 19.04.2019, прийнятого державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області ОСОБА_10, яким було вирішено зареєструвати за Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» право власності на нежитлове приміщення в мансардному поверсі АЗ в блоці №1 бізнес центру за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського,22а, загальною площею 1036 кв. м., реєстраційний номер об" єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 31264833;

6) визнання недійсним іпотечного договору №1.14-16/17/1-13 (без видачі заставної), що укладений 22.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 1349, зі змінами та доповненнями, що внесені Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 22.01.2015 до іпотечного договору №1.14-16/17/1-13 (без видачі заставної) від 22.08.2014, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 78 та Договором №2 про внесення змін і доповнень від 26.06.2015 року до іпотечного договору №1.14-16/17/1-13 (без видачі заставної) від 22.08.2014, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 888;

7) визнання недійсним іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної), що укладений 29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 1702, зі змінами та доповненнями, що внесені Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 22.01.2015 року до іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної) від 25.10.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 76 та Договором про внесення змін і доповнень від 26.06.2015 до іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної) від 25.10.2014, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 799;

8) визнання недійсним іпотечного договору №1.14-16/17/1-17 (без видачі заставної), що укладений 21.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та Приватним підприємством «Догма-К», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 475, зі змінами та доповненнями, що внесені Договором №1 до іпотечного договору №1.14-16/17/1-17 (без видачі заставної) від 21.04.2015, посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. 26.06.2015 за реєстровим номером 805;

9) визнання недійсним іпотечного договору №1.14-16/17/1-14 (без видачі заставної), що укладений 12.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстровим номером 1525, зі змінами та доповненнями, що внесені Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 23.01.2015 до іпотечного договору №1.14-16/17Л-14 (без видачі заставної) від 12.09.2014, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстровим номером 97, Додатковою угодою №2 від 10.07.2015 року до іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної) від 12.09.2014р.,посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстровим номером 1141.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі №909/611/19 відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі та роз'яснено позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду.

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що основною вимогою у позовній заяві є вимога фізичної особи ОСОБА_2 - одного з подружжя про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого нею шляхом складання заяви про надання згоди на укладання іншим з подружжя - ОСОБА_6 про передачу в іпотеку спільного сумісного майна подружжя. Отже, даний спір за своєю правовою природою стосується розпорядження спільним сумісним майном подружжя і виникає із сімейних, а не господарських правовідносин. Інші вимоги про визнання недійсними іпотечних договорів та скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень, є похідними від вищезазначеної вимоги, оскільки їх задоволення залежить від задоволення іншої позовної вимоги - про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого позивачкою шляхом складання заяви про надання згоди на укладання іншим з подружжя (основної вимоги).

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги суб"єктний склад сторін, підстави та предмет позову, суд констатував, що зазначений позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі №909/611/19 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.10.2018 у справі №910/1733/18, що до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Оскільки у даній справ сторонами основного кредитного зоов'язання є юридичні особи - Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Рона", скаржник вважає, що справа підсудна господарському суду.

Окрім того, апелянт зазначає, що інші фізичні особи з аналогічними позовами звертались до загальних судів, але провадження за такими позовами було закрито.

Відповідачі відзивів на апеляційну скаргу не подали..

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №909/611/19 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі №909/611/19 залишено без руху; зобов'язано скаржника протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати (надіслати) суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених Законом України "Про судовий збір" порядку та розмірі на рахунок Західного апеляційного господарського суду.

25.07.2019 до суду від скаржника поступив лист, яким усунуто недоліки апеляційної скарги, подано докази сплати судового збору.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, б/н від 01.07.2019 (вх. № 01-05/2480/19 від 03.07.2019), на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі №909/611/19.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 09.09.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.09.2019.

В судове засідання прибув представник позивача.

Відповідачі участі уповноважених представників в судовому засіданні повторно не забезпечили.

Відповідачі 1,2, 6 належними чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Як вбачається з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (функція відстеження поштового відправлення), ухвала суду від 09.09.2019 надіслана на зазначені в матеріалах справи адреси відповідачів 3,4,5 останнім не вручена з зазначенням причин «Інші причини» .

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

З огляду на наведене та з врахуванням встановленого ст. 273 ГПК України строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі №909/611/19 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

За загальним правилом, передбаченим у ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до ст.1 ГПК України господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

За вимогами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Однією з позовних вимог у даній справі є вимога фізичної особи ОСОБА_2 - одного з подружжя про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого нею шляхом складання заяви про надання згоди на укладання іншим з подружжя - ОСОБА_6 про передачу в іпотеку спільного сумісного майна подружжя. Така згода за своєю правовою природою є правочином одного з подружжя щодо розпорядження спільним сумісним майном та виникає із сімейних правовідносин.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на предметну та суб`єктну юрисдикцію, позовна вимога про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого ОСОБА_2 шляхом складення заяви про надання згоди на укладання ОСОБА_6 як майновим поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рона» договору про передачу в іпотеку майна, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Бородовською Н. О. 27.06.2014 року за реєстровим №367, не підлягає розгляду в господарських судах, а належить до компетенції загального місцевого суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, предметом позову у даній справі є також вимоги про визнання недійсними:

1) Іпотечного договору №1.14-16/17/1-11 від 29.07.2014 (без видачі заставної), укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_6 зі всіма змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного;

2) пунктів 6.7 та 6.8 Іпотечного договору №1.14-16/17Л-11 від 29.07.2014 (без видачі заставної), укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_6;

3) підпунктів 10, 15, 16, 17 пункту 1.1 статті 1 «Зміни до Генерального договору» Додаткової угоди №6 до Генерального договору №ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій та акредитивів від 26.02.14., яку укладено 21.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рона»;

4) іпотечного договору №1.14-16/17/1-13 (без видачі заставної), що укладений 22.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_5 зі змінами та доповненнями;

5) іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної), що укладений 29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_11 зі змінами та доповненнями;

6) іпотечного договору №1.14-16/17/1-17 (без видачі заставної), що укладений 21.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та Приватним підприємством «Догма-К» зі змінами та доповненнями;

7) іпотечного договору №1.14-16/17/1-14 (без видачі заставної), що укладений 12.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_11 зі змінами та доповненнями.за реєстровим номером 1141.

Отже, предметом позову у даній справі також є також вимоги про визнання недійсними іпотечних договорі, укладених між Банком та фізичними особами з метою забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем, що випливають з Генерального договору №ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів від 26.02.2014, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рона» , а також визнання недійсними підпунктів 10, 15, 16, 17 пункту 1.1 статті 1 «Зміни до Генерального договору» Додаткової угоди №6 до вказаного Генерального договору.

Тобто, спір у даній справі стосується правочинів, укладених на забезпечення виконання Генерального договору №ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів від 26.02.2014, укладеного між ТОВ «Компанія «Рона» та ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року по справі №910/1733/18 (провадження №12-170гс18) зазначено також, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

При цьому, положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що вказані вимоги відносяться до юрисдикції господарського суду.

Окрім того, до юрисдикції господарського суду відноситься позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийнятого державним реєстратором при реєстрації права власності, оскільки така виникла на підставі вищезазначених договірних відносин та пов`язана з їх реалізацією і є похідною від спору щодо такого майна (п.13 ст.20 ГПК України).

Статтею 21 ГПК України передбачено, що не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Однак, суд першої інстанції вказаним обставинам не надав належної правової оцінки та не з'ясував можливості об'єднання позивачем позовних вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до необгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі №909/611/19 скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справу №№909/611/19 передати до Господарського суду Івано-Франківської області для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі.

При цьому колегія суддів зазначає, що розподіл судового збору за перегляд ухвали суду в апеляційному порядку не здійснюється оскільки відповідно до п.4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі №909/611/19 скасувати.

3. Справу направити до Господарського суду Івано-Франківської на стадію відкриття провадження.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

5. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.10.2019