ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/752/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Грачов А.С.

Представники сторін до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат", м. Дніпро

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року у справі № 904/752/19 ( суддя Євстигнеєва Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича, м. Дніпро

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" звернулося до Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича з позовом про визнання недійсним договору №Е-0614 від 03.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем про надання послуг та стягнення з Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича грошових коштів в сумі 200 839,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність реальних господарських відносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" з Фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем, у зв`язку з чим оспорюваний договір є по суті фіктивним і в результаті його вчинення позивачу завдано збитків на суму 200839,37 грн., що станом на 19.12.2018 в бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" значиться як попередня оплата відповідачу. За твердженням позивача спірний договір укладено з порушенням вимог Податкового кодексу України, оскільки відповідач, не змінюючи групу оподаткування з застосування ставки єдиного податку, визначеної для третьої або п`ятої групи платників єдиного податку, або переходу на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, не мав права на укладення такого договору, а у разі укладення мав би обов`язок перейти на сплату інших податків і зборів. Такий перехід мав бути здійснений з 01.10.2015, чого не було зроблено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019року у справі № 904/752/19 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" до Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича про визнання недійсним договору №Е-0614 від 03.06.2014, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем про надання послуг та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича грошові кошти у сумі 200 839,37грн. відмовлено у повному обсязі.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат".

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд безпідставно прийняв до уваги у якості доказу договір та акти виконаних робіт, підписання яких не підтверджує їх підписант від імені відповідача- ОСОБА_7 , покази якої з цього приводу суд не прийняв до уваги.

На думку апелянта, у суду першої інстанції не було підстав для посилання на рішення господарського суду у справі № 904/1733/18, оскільки зміст позовних вимог різниться.

Апелянт також не погоджується з висновками суду щодо строку позовної давності, та вважає, що його необхідно обраховувати лише з того моменту, коли новому керівнику підприємства - Єгорян Т.І. стало відомо про оспорювані правочини.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення господарського суду та задоволення позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року у справі № 904/752/19 ( повний текст рішення підписано 18.06.2019 року , суддя Євстигнеєва Н.М.), розгляд призначено на 26.09.2019 колегією суддів у складі: головуючий суддя -Березкіна О.В. (доповідач); судді : Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.

В судове засідання сторони, які належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились.

Від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" електронною поштою, на офіційну адресу суду надійшла заява про переніс судового засідання, яка не містить кваліфікованого електронного підпису.

Заява обгрунтована неможливістю апелянта забезпечити участь свого представника у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Розглянувши дану заяву, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь- якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 2 статті 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Таким чином, вбачається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

До заяви позивача не надано жодного доказу того, що його представник в призначений до розгляду справи час буде приймати участь в іншому судовому засіданні.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки позивач є юридичною особою, представництво його інтересів може здійснювати також керівник підприємства, або інша особа на підставі доручення.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливість явки позивача не позбавляє суд права вирішити спір, оскільки ним не заявлено про необхідність надання додаткових доказів, клопотань або інших заяв, які він не мав можливості своєчасно подати суду, які могли б вплинути на встановлені судом першої інстанції обставини.

В судовому засіданні 26.09.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" (замовник) та суб`єктом підприємницької діяльності Гусаком Олегом Анатолійовичем (виконавець) був підписаний договір №Е-0614 (далі - договір), згідно якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника за винагороду виконувати послуги, здійснювати юридичні та інші дії, спрямовані на пошук замовлень та організацію перевезень вантажним транспортом замовника, організацію послуг з інформаційного пошуку потенційних споживачів транспортних послуг замовника, експедирування вантажів за дорученням замовника, які в подальшому мають назву "експедиційні комісійні послуги".

Відповідно до пункту 1.2 договору виконавець протягом строку дії договору за винагороду зобов`язується виконувати послуги або здійснювати доручення на наступних істотних умовах:

- виконавець проводить переговори з потенційними споживачами транспортних послуг замовника, надаючи споживачам усю інформацію про замовника та умовах здійснення транспортних перевезень;

- сприяє укладенню замовником угод з надання транспортних послуг;

- узгоджує із замовником кожне замовлення транспортних послуг та супроводжує інформаційно впродовж всього маршруту

- узгоджує із замовником та споживачами істотні умови, які впливають на виконання транспортних послуг;

- за дорученням замовника здійснює експедирування вантажів, отримання транспортної документації;

- організовує групові або індивідуальні відправлення вантажів, а також компонування партій товару або збірних вантажів.

В пункті 1.3 договору сторони визначили, що виконавець не укладає договір з третіми особами від свого імені за рахунок замовника.

Згідно з пунктом 2.1 договору виконавець зобов`язується - враховувати та оберігати всі (фінансові, комерційні та інші) інтереси змовника, передавати всю інформацію про потенційних споживачів послуг замовника оперативно та сприяти укладенню угод; не укладати від свого імені договори на транспортні послуги або транспортне експедирування вантажів; виконувати директиви замовника щодо умов замовлень транспортних послуг та розрахунків за них; негайно інформувати замовника про зміну умов замовлень транспортних послуг або про обставини, які впливають на їх виконання; не укладати з третіми особами аналогічних договорів або договорів, тотожних предмету цього договору; в узгоджені сторонами строки надавати замовнику звіти про виконання договору; сприяти замовнику в проведенні переговорів з третіми особами та брати участь в узгодженні умов угод.

Пунктами 3.1 та 3.5 договору передбачено, що за сприяння в укладенні договорів з надання транспортних послуг споживачам виконавцю сплачується винагорода в розмірі 14% від суми виконаних замовником послуг. Факт виконання послуг оформлюється двостороннім актом.

Таким чином, саме двосторонній акт є підтвердженням надання послуг за договором.

В пункті 6.1 договору сторони узгодили, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014. Строк дії продовжується автоматично на один наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про відмову від договору за 10днів до дати припинення його дії.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору сторони підписали акти здачі-приймання робіт (наданих послуг):

№ 31/12 від 31.12.2014 на суму 62 103,69грн., без ПДВ (а.с.17);

№ 31/01 від 30.11.2014 на суму 55 496,32 грн., без ПДВ;

№ 31/10 від 31.10.2014 на суму 45 932,87грн., без ПДВ;

№ 30/09 від 30.09.2014 на суму 31 013,45 без ПДВ;

№29/08 від 29.08.2014 на суму 5 803,04 без ПДВ;

№ 30/0 від 30.06.2014 року на суму 490,00 без ПДВ.

Загальна вартість наданих за цими актами послуг складає 200 839,37грн.

В рахунок оплати наданих за наведеними актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "Магнат" перерахувало фізичній особі-підприємцю Гусак Олегу Анатолійовичу , як виконавцю послуг, грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням №2514 від 29.09.2015 на суму 200839,37грн. (а.с.29).

Наказом по підприємству №04/18-С від 04 грудня 2018 року "Щодо призначення службового розслідування та затвердження складу комісії" по Товариству була створені комісія та призначене службове розслідування з приводу обставин укладання Договору Е-0614 від 03 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальність "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем ; обсягу та повноти відображення господарських відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем у бухгалтерському обліку та податковій звітності.

За результатами розслідування було встановлено, що оспорюваний договір було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; договір був підписаний неповноважною особою; жодні послуги відповідачем не надавалися.

На виконання Наказу 17/18-С "Щодо коригування обліку господарських операцій" від 17 грудня 2018 року було проведено коригування обліку взаєморозрахунків та відображення господарських відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" та Фізичною особою підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем в рамках Договору № Е-0614 від 03 червня 2014 року. Станом на 19.12.2018 в бухгалтерському обліку значиться передплата Фізичній особі - підприємцю Гусаку Олегу Анатолійовичу в розмірі 200 839,37 грн., а тому, в результаті вчинення вказаного фіктивного правочину та дій, Товариству було завдано збитків на зазначену суму.

19 грудня 2019 року на адресу Фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича направлено Заяву-вимогу щодо погашення існуючої заборгованості, але станом на 08 січня 2019 року грошових коштів від останнього не надходило.

08.01.2019 Товариством з обмеженої відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" складено Акт службового розслідування, в якому зазначено про неможливість встановлення кола осіб причетних до порушень, виявлених при проведенні службового розслідування, а також ступінь їх вини, наявність умислу чи необережності, у зв`язку з припиненням трудових стосунків з працівниками, які могли бути причетними. Залишити зазначене питання на вирішення в рамках кримінального провадження, повідомити слідство про встановлені обставини (витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.05.2018 №0001192).

Звертаючись до фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича із позовом про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Магнат» посилався на відсутність реальних господарських відносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" з Фізичною особою-підприємцем Гусаком Олегом Анатолійовичем, у зв`язку з чим оспорюваний договір є по суті фіктивним і в результаті його вчинення позивачу завдано збитків на суму 200839,37 грн., що станом на 19.12.2018 в бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" значиться як попередня оплата відповідачу.

За твердженням позивача спірний договір укладено з порушенням вимог Податкового кодексу України, оскільки відповідач, не змінюючи групу оподаткування з застосування ставки єдиного податку, визначеної для третьої або п`ятої групи платників єдиного податку, або переходу на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, не мав права на укладення такого договору, а у разі укладення мав би обов`язок перейти на сплату інших податків і зборів. Такий перехід мав бути здійснений з 01.10.2015, чого не було зроблено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю, господарський суд першої інстанції виходив з того, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Матеріалами справи не підтверджуються доводи позивача про те, що колишній директор ОСОБА_7 вище згадані Акти та спірний договір не підписувала.

В той же час, на виконання договору №Е-0614 від 03.06.2014 відповідач у 2014 році надав позивачу експедиційні комісійні послуги згідно актів здачі-приймання-робіт (надання послуг), а позивач здійснив оплату платіжним дорученням №2514 від 29.09.2015.

Вказане свідчить про виконання умов договору як позивачем так і відповідачем, чим спростовується твердження скаржника про фіктивність оспорюваного правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 2 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За приписами 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із статтею 929 ЦК України, статтями 306, 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що факт виконання послуг повинен бути оформлений двостороннім актом.

Як вбачається з матеріалів справи, Акти здачі-приймання-робіт (надання послуг) в серпні-грудні 2014 року підписані з боку позивача директором товариства ОСОБА_7 , яка в період з 28.11.2013 по 14.04.2015 перебувала на зазначеній посаді, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договір та акти зі сторони позивача були підписані повноважною особою.

Доводи апелянта про те, що ці докази є неналежними, оскільки ОСОБА_7 не підписувала дані документи, є неспроможними.

Так, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 , підпис якої міститься на договорі та Актах здачі-приймання-робіт (надання послуг) за серпень - грудень 2014 року, заперечує факт їх підписання, про що зазначає у листі від 27.12.2018 на адресу голови тимчасової комісії -заступника директора з правових питань ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" (а.с.44). Також ОСОБА_7 . заперечує обставини співпраці ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" з ТОВ "Торговий дім "Міст Експрес" та звітів, які передбачені пунктом 3.1. договору (а.с.45).

Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, лист на адресу голови тимчасової комісії не є належним доказом на спростування факту підписання договору та актів виконаних робіт.

За приписами ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Як було роз`яснено в п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріалами справи не підтверджуються доводи позивача про те, що колишній директор ОСОБА_7 . вище згадані Акти та спірний договір не підписувала, оскільки будь-який висновок експерта з цього приводу відсутній, а позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факт його підписання, з урахуванням подальшої сплати підприємством за цими актами. Не підтверджуються зазначені доводи і Актом службового розслідування від 08.01.2019.

Разом з цим, судом встановлено, що на виконання договору №Е-0614 від 03.06.2014 відповідач у 2014 році надав позивачу експедиційні комісійні послуги згідно актів здачі-приймання-робіт (надання послуг), а позивач здійснив оплату платіжним дорученням №2514 від 29.09.2015. Зазначене позивачем не спростовано.

Спірний договір та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) скріплено печаткою ТОВ "Транспортна компанія "Магнат". Відтиском печатки підприємства засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки. Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи. Вказане свідчить про виконання умов договору як позивачем так і відповідачем, чим спростовується твердження скаржника про фіктивність оспорюваного правочину.

Доводи апелянта про те, що судом не враховані надані ним докази звернення до правоохоронних органів з приводу використання печатки, не спростовують факт здійснення господарської операції.

Так, позивачем надано до позовної заяви копія витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.05.2018 року, з якого вбачається звернення позивача із заявою про те, що невстановлена особа підробила офіційні документи ( а.с. 47)

Разом з цим, доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з викраденням чи втратою печатки позивач не надав, у зв`язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд позивача.

Обставина виконання сторонами умов договору №Е-0614 від 03.06.2014 підтверджується також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 у справі №904/1733/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Гусака О .А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" про стягнення заборгованості в розмірі 309718грн.41коп.

Зазначеним рішенням господарського суду на користь Гусака О.А. з ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" стягнуто заборгованість в розмірі 150405грн.16коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2256грн.08коп.

Заборгованість стягнута за договором №Е-0614 від 03.06.2014 року за надані послуги у 2015 році. Також судом встановлено, що, як вбачається зі змісту наданих ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за 2014 рік їх реквізити та зміст тотожні відповідним актам за 2015рік. Недоліки, на які посилається ТОВ "Транспортна компанія "Магнат", не перешкоджали йому погоджувати акти за 2014 рік та оплачувати винагороду за надані послуги (бухгалтерська довідка №18/05 від 18.05.2018).

Зі змісту даного рішення вбачається також, що ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" фактично визнавала факт укладання оспорюваного у подальшому договору, оскільки оскаржуючи дане рішення, посилалась на надіслання повідомлення про розірвання даного договору у зв`язку із закінченням терміну його дії - 31.12.2014 року ( а.с. 83)

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.05.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справі №904/1733/18, залишено без змін.

Відтак, вказаний договір був направлений на реальне настання правових наслідків та відсутні ознаки фіктивності цього договору, та з цих підстав договір не може бути визнано недійсним, та не можливо застосувати до цих відносин наслідки недійсності правочинів, оскільки надані послуги було спожито в серпні-грудні 2014 року. Отже, повернення сторін в попереднє становище не можливе.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Дослідивши надані сторонами докази, встановивши подальше схвалення позивачем спірної угоди, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням на суму 200 839,37грн. від 29.09.2015 №2514, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про схвалення позивачем правочину та необхідність застосування до спірних відносин положень статті 241 ЦК України.

Підписання або не підписання ТОВ "Транспортна компанія "Магнат" спірного правочину може свідчити лише про дотримання або недотримання письмової форми цього правочину, однак не має наслідком його недійсності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що заява свідка ОСОБА_9 та лист ТОВ "Торговий дім "Міст Експрес" від 20.11.2018 за вих. №1129-1/2018 не є належними доказами, які б спростували обставини виконання позивачем умов договору щодо оплати вартості виконаних за спірним договором робіт (наданих послуг) та не встановлюють обставини невиконання таких послуг у спірний період на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 87 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту існування обставин (відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним), з якими закон відповідно до статей 203, 215, 241 ЦК України пов`язує можливість визнання недійсним договору.

Доводи позивача щодо недійсності укладеного договору у зв`язку з тим, що відповідач, як платник єдиного податку другої групи не перейшов на застосування ставки єдиного податку, визначеної для третьої або п`ятої групи платників єдиного податку, або на сплату іншого податку є неспроможними, оскільки невиконання відповідачем обов`язку щодо переходу на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, не є предметом доказування у даній справі.

Доводи апелянта про неправильне визначення судом початку перебігу строку позовної давності також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції відмовив у позові по суті спору, з`ясувавши про відсутність порушеного права позивача, а не у зв`язку із позовною давністю.

Інші доводи є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат"- залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року у справі № 904/752/19 (суддя Євстигнеєва Н.М.) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.10.2019року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя І.Л.Кузнецова

Суддя Л.П.Широбокова