РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2019Справа № 910/6499/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Варт ЛТД"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання правочину недійсним

за участі представників:

від позивача: Гуйванюк О. П., адвокат,

від відповідача: Каракоця О. Р., адвокат,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Варт ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання договору фінансового лізингу від 02.07.2016 № 4В16044ЛИ недійсним через невідповідність його вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

19.06.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) підстав позову та уточнення позовних вимог, яка ухвалою суду від 20.06.2019 залишена без руху та протокольною ухвалою від 15.08.2019 була прийнята до розгляду.

Відповідно до поданої позивачем заяви останній просив: визнати договір фінансового лізингу від 02.07.2016 № 4В16044ЛИ недійсним з моменту його укладення; припинити зобов`язання між позивачем та відповідачем, що виникли на підставі договору фінансового лізингу від 02.07.2016 № 4В16044ЛИ.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), купівлю-продаж та поставку, укладений між сторонами договір фінансового лізингу потребував нотаріального посвідчення та підлягав державній реєстрації, оскільки за ним передано в лізинг нерухоме майно на строк більше трьох років. Позивач також вказав, що передане нерухоме майно є цілісним майновим комплексом, яке не може бути предметом лізингу, у зв`язку з чим оспорюваний договір взагалі є нікчемним. Крім того, позивач посилався на відповідність фінансового лізингу поняттю споживчого кредиту, що дає підстави для висновку про несправедливість умов договору фінансового лізингу в частині щодо змін у витратах.

У відзиві на позов відповідач посилався на те, що за загальним правилом нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору не вимагається та положення цивільного законодавства щодо найму будівлі на спірні правовідносини не розповсюджуються. Також відповідач вказав, що позивачем не надано жодних доказів у підтвердження передачі за договором фінансового лізингу нерухомого майна як цілісного майнового комплексу.

Відповідь на відзив від 09.07.2019 судом залишена без розгляду на підставі ухвали суду від 09.07.2019.

У судових засіданнях у підготовчому провадженні судом оголошувалися перерви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.2016 між відповідачем, як банком, та позивачем, як лізингоодержувачем, укладено договір № 4В16044ЛИ фінансового лізингу (далі разом із додатковими угодами - договір), за яким банк передав лізингоодержувачу майно, а останній приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність у визначені цим договором строки на умовах фінансового лізингу.

На дату укладення цього договору вартість майна становить 514355352 грн. (пункт 1.2 договору).

За умовами пункту 3.3 договору з дати підписання сторонами акта прийому-передачі майна лізингоодержувач приймає його від банку в платне володіння та користування.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка.

За змістом пункту 6.2.11 договору лізингоодержувач зобов`язується сплачувати банку винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)"; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; винагороду за користування майном отриманим у лізинг; інші витрати банка, безпосередньо пов`язані із цим договором.

Відповідно до пункту 1.3 та 9.1 цього договору (у редакції додаткової угоди) строк його дії встановлено до 25.06.2026 року.

Договір підписано зі сторони банку в особі голови правління ПАТ КБ "Приватбанк", а зі сторони лізингоодержувача - ТОВ "Варт ЛТД" в особі директора, усі підписи скріплено печатками підприємств.

У додатку № 1 до договору також визначено, що банк є власником нерухомого майна та зазначено найменування нерухомого майна (предмета фінансового лізингу), а саме: за адресою Одеська область, м. Арциз, вул. Пушкіна, будинок 47, загальна площа нерухомого майна 1240,4 кв.м.: будівля, адміністративна будівля, «А»; розливна, «Б»; майстерні, "В"; склад, «Г», пожежне депо «Д»; насосна «Е»; вагова, «Ж»; операторська, « 3»; лабораторія, «К»; побутовий, «Л»; склад, «Н»; вбиральня, «М»; резервуари 1-39, реєстраційний номер 04, вартість майна 305088849 грн.;

- за адресою АДРЕСА_1 Поштова ) , будинок 3 (три): літера «А» - адміністративна будівля, літера «Б» - пожежне депо, загальною площею кв.м., літера «В» - насосна, загальною площею 85,3 кв.м., літера «Г» - склад, загальною площею 485,5 кв.м., літера - «Д» - погріб, літера « 3» - туалет, літера «К» - прохідна, літера «Н», «С» - операторська, літера «Р» - розливна, І-ІІ- пожежні водойми, 1-19 резервуари, реєстраційний номер 16, вартість майна 166250057 грн.,

- за адресою Херсонська область, місто Нова Каховка, вулиця Індустріальна, будинок 27 (двадцять сім): літ. А - операторна, загальною площею 124,9 кв.м.; літ. А1 - пожпост, загальною площею 19,0 кв.м.; літ. Б - трансформаторна, загальною площею 48,1 кв.м.; літ. В - котельня, загальною площею 214,7 кв.м.; лит. Г - щитова, звальною площею 11,7 кв.м.; літ. Д - насосна, загальною площею 79,3 кв.м.; літ. Е - пункт збору відпрацьованої маси, загальною площею 68,0 кв.м.; літ. Ж - товарний склад, загальною площею 742,3 кв.м.; літ. 3 - щитова, загальною площею 13,5 кв.м.; літ. з - ганок; літ. К - насосна, загальною площею 11,9 кв.м.; лит, М- щитова, загальною площею 5,8 кв.м., літ. И - насосна, лит. Л - туалет, літ. Н - натин, літ. О - вхід у підвал, лит. П - вхід у підвал, №№ 1-5 - огорожі, №№6, І-ХХХХХІ - споруди, реєстраційний номер 07, вартість майна 18668853 грн.,

- за адресою Херсонська область , Генічеський район, смт . Партизани, вулиця Кузнецова, будинок 1 (один): літ. А- Виробничий блок, цегла, 375,5 кв. м., відсоток зносу 10, літ.Б-прохідна, метал, 3,6кв. м., відсоток зносу 35, літ.В- операторська, черепашник, 2,6 кв. м. відсоток зносу 35, літ.Д-склад, цегла, 74, 4 кв. м., відсоток зносу, 45, літ.Е- пультова, панелі, 18,3 кв. м., відсоток зносу 30, літ.Ж-вбиральня, цегла 1,9 кв.м., відсоток зносу 30, літ.3,з,з1- насосна з тамбурами, черепашник, 142, 9 кв. м., відсоток зносу 40, літ.І-склад, черепашник, 195, 3 кв. м., відсоток зносу 40, літ.Л-вбиральня, цегла, 10, 0 кв. м , відсоток зносу 20, літ.М-гараж, залізобетонні блоки, 157, 5 кв. м., відсоток зносу 20, літ.МІ-компресорна, метал, 2, 6 кв. м., відсоток зносу 20, літ.М2-склад, метал, 24, 4 кв. м., відсоток зносу 15, літ.Н-склад, черепашник, 22,7 кв. м., відсоток зносу 15, літ.О-лабораторія, цегла, 87, 6 кв. м., відсоток зносу 20, літ.П,п-контора з верандою, черепашник, 119, 0 кв. м,, відсоток зносу 40, літ.Р,р-склад з тамбуром, залізобетонні панелі, 138, 6 кв. м., відсоток зносу 35, літ.С-навіс, 92,1, відсоток зносу 30, літ.Т-кіоск-дерево, 5,0 кв.м., відсоток зносу 30, літ.К-підвал, черепашник, 1, 5 кв.м відсоток зносу 40, №№1-25,27-38,40,44-72-споруди, загальна площа: 1498,9 кв.м., реєстраційний номер 21, вартість майна 24347593 грн.

Графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості майна) сторонами визначено у додатку № 2 до договору.

На виконання умов договору відповідач передав позивачу, а останній прийняв у платне володіння та користування за актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016 без зауважень нерухоме майно загальною вартістю 514355352 грн.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (стаття 209 ЦК України).

За змістом статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Системне тлумачення частини 2 статті 806 ЦК України та параграфу 1 Глави 58 ЦК України свідчить, що у частині 2 статті 806 ЦК України закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК України).

Відповідно до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно частини 4 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення договору або державну реєстрацію не існувало та чинним законодавством для сторін спірного договору такі дії не визнано обов`язковими.

Ураховуючи наведене, укладений між сторонами договір не потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати такий договір нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 915/865/17.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15, та у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 344/7003/16-ц, з огляду на відмінність правовідносин від даної справи. Так, у вказаних постановах правовідносини виникли на підставі договору фінансового лізингу рухомого майна - транспортного засобу, та стороною якого виступала фізична особа-підприємець.

Судом також ураховано, що позивач здійснив наступне схвалення правочину, що вбачається, зокрема, із листа позивача за підписом директора щодо можливості відстрочення терміну оплати відсоткової винагороди за користування майно, оскільки товариство перебуває у фінансовому скрутному становищі та сплатило у березні 2017 року відсотків за договором на загальну суму 22031,38 грн.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (частина 2 статті 241 ЦК України).

Щодо посилань позивача на відповідність фінансового лізингу поняттю споживчого кредиту та несправедливість умов договору, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як слідує із положень статуту позивача ТОВ «Варт ЛТД», останнє є юридичною особою приватного права, що діє з метою одержання прибутку, та не є споживачем у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим норми вищевказаного Закону України "Про захист прав споживачів" на нього не розповсюджуються, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Досліджуючи посилання позивача на частину 2 статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої не можуть бути предметом лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, єдині майнові комплекси підприємств та їх відокремлені структурні підрозділи (філії, цехи, дільниці), суд виходив з наступного.

Відповідно до положень статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

Більш ширше визначення цілісного майнового комплексу міститься в частин 1 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» - цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

З аналізу наведених визначень слідує, що цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт із завершеним циклом виробництва, що має складну майнову структуру та водночас має своє конкретне цільове призначення - виробництво продукції, виконання робіт, надання послуг. Цілісному майновому комплексу властиві загальні ознаки майнового комплексу: складається з різнорідних елементів, кожен із яких може виступати як самостійний об`єкт цивільних прав: речей нерухомих (земельних ділянок, будівель, споруд) і рухомих (устаткування, інвентарю, сировини, продукції); іншого майна, включаючи майнові права (права вимоги), майнові обов`язки (борги), об`єкти права інтелектуальної власності (торговельну марку або інше позначення), інформацію тощо. Їх об`єднання у функціональну сукупність (об`єкт) дає можливість використати підприємство за певним призначенням - для здійснення підприємницької діяльності.

Разом із цим, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) згідно частини 1 статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За наведених обставин, беручи також до уваги визначений у акті приймання-передачі майна перелік такого нерухомого майна, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі йому за спірним договором у лізинг нерухомого майна, саме як цілісного майнового комплексу - нафтобази, разом із іншими майновими правами, правами інтелектуальної власності та конкретним цільовим призначенням із завершеним циклом виробництва.

Таким чином, доводи позивача щодо нікчемності договору фінансового лізингу внаслідок передачі за ним у лізинг цілісного майнового комплексу визнаються судом необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Судом також ураховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для підтвердження обставини щодо нікчемності спірного правочину, укладеного між сторонами, у зв`язку з чим у задоволенні відповідної позовної вимоги слід відмовити.

Оскільки позовна вимога про припинення зобов`язання між позивачем та відповідачем, що виникли на підставі договору фінансового лізингу, має похідний характер від основної вимоги про визнання вказаного правочину недійсним, така позовна вимога задоволенню також не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Варт ЛТД" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.10.2019.

Суддя К.В. Полякова