ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/410/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.В. Іванов,

за участю представників:

від позивача: Д.О. Поліщук,

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Ставангер

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 (суддя Желєзна С.П., м. Одеса, повний текст рішення складено 22.07.2019)

у справі № 916/410/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ставангер

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Ошора-Транс

про стягнення 202 360,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Ставангер звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ошора-Транс про стягнення збитків у розмірі 202360,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору перевезення вантажу щодо забезпечення збереження вантажу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 у справі № 916/410/19 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю ТОВ „Ставангер наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, причинно-наслідкового зв`язку та вини, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вищевказаному розмірі.

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ „Ставангер звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне встановлення обставин справи, неправильність їх встановлення, неповне та неправильне дослідження доказів, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Так, скаржник вказав, зокрема, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги як доказ копію заявки на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018; суд помилково зазначив, що у ТТН № 020518-32/140 від 02.05.2018 відсутні відомості про позивача, як того вимагає ст. 307 ГК України та в ТТН наявні відомості лише про перевізника ТОВ «Експорт Юей»; судом не враховано долучення позивачем до позовної заяви копії претензії ТОВ «Корса» з додатками, серед яких платіжне доручення №11772 на суму 202360,90 грн.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні 24.09.2019 представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувавши оскаржуване рішення суду, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

12.07.2017 між ТОВ „Корса (Замовник) та ТОВ „Експорт Юей (Перевізник) було укладено договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажів територією України №120717, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Перевізник зобов`язується доставити надані Замовником вантажі до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі вантажоодержувачу, а Замовник (відправник) зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу узгоджену плату.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору найменування, кількість вантажу або маса (вага), його вартість та інші умови перевезення вантажу за цим договором узгоджуються сторонами у заявці на перевезення вантажу, яка має бути надана Перевізнику не раніше як за 24 год. На кожне перевезення оформляється заявка, яка складається у письмовій формі, підписується уповноваженою особою Замовника і передається Перевізнику за допомогою факсимільного зв`язку, електронним переказом (за допомогою мережі Інтернет) та є невід`ємною частиною договору.

Пунктами 2.1, 2.2.13 договору встановлено, що у випадку досягнення згоди сторін щодо конкретного перевезення вантажів Перевізник зобов`язується направляти Замовнику підтверджене із штампом Перевізника замовлення на перевезення з вказівкою водія та державного номера (-ів) автомобіля (-ів). Перевізник також зобов`язується подати автомобілі під завантаження/розвантаження за адресою і в терміни, вказані в узгодженому «Замовленні на перевезення».

У пункті 5.1 договору сторони погодили, що Перевізник несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження, псування вантажу в розмірі підтвердженої вартості втраченого, відсутнього, пошкодженого та зіпсованого вантажу, і у разі залучення до виконання цього договору третіх осіб - в повній мірі, за їх дії.

Відповідно до п. 8.2 даного договору за фактом виконання перевезення сторони складають та підписують акт виконаних робіт.

01.03.2018 між ТОВ „Експорт Юей (Замовник) та ТОВ „Ставангер (Виконавець) укладено договір перевезення вантажу та транспортного експедирування №0103-18, за умовами якого Замовник доручає перевезення вантажів, а Виконавець зобов`язується доставити надані Замовником вантажі до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі вантажоодержувачу, а Замовник зобов`язується вчасно оплатити послуги перевезення.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2. зазначеного договору на кожне перевезення оформляється заявка, яка складається в письмові формі, підписується уповноваженою особою Замовника і передається Виконавцю за допомогою факсимільного зв`язку, електронним переказом (за допомогою мережі «Інтернет») та є невід`ємною частиною договору. В заявці повинні міститися наступні дані: маршрут руху, найменування вантажу, вага, вид пакування, кількість місць вантажу, властивості вантажу, що вимагають особливих умов або запобіжних заходів для збереження вантажу під час перевезення, фрахтова ставка, умови оплати, адреси місць завантаження та розвантаження вантажу з указівкою контактних даних осіб і їхніх телефонів, дати і часу завантаження, розвантаження (терміни доставки) вантажу, особливі умови.

Відповідно до п. 4.7 цього договору Виконавець визнає, що Замовник не є власником вантажу, що перевозиться, тому Виконавець не має права будь-яким чином притримувати вантаж і зобов`язаний у відповідності до умов договору видати його належному вантажоодержувачу.

Виконавець несе повну майнову відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоодержувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу Виконавець компенсує Замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу (п.5.2 договору).

02.05.2018 ТОВ „Корса та ТОВ „Експорт Юей підписали додаток №1 до договору №120717 від 12.07.2017 (заявка №3 на перевезення вантажів), у якому Перевізником та Замовником було погоджено наступні умови перевезення: маршрут перевезення Гостомель - Дніпро; адреса завантаження Гостомель; дата завантаження 02.05.2018; адреса розвантаження відповідно до товарно-транспортної накладної; дата розвантаження 03.05.2018; контактна особа Перевізника Ігор; номер та марка автомобіля Вольво ВН 6517 НОМЕР_1 НОМЕР_2 ; інформація про водія ОСОБА_1 ; вартість перевезення 13 000,00 грн.

У той же день, 02.05.2018, ТОВ „Ставангер (Виконавець) та ТОВ „Експорт Юей (Замовник) підписали заявку на перевезення вантажу №0205-18, відповідно до якої Замовник за дорученням Клієнта (вантажовідправника) доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу на наступних умовах: маршрут перевезення Гостомель - Дніпро; найменування вантажу побутова техніка; адреса завантаження Київська область, м. Гостомель; дата завантаження 02.05.2018; адреса розвантаження відповідно до ТТН (Дніпропетровська область, м. Дніпро); дата розвантаження 03.05.2018, Перевізник для здійснення перевезення вантажу використовує автомобіль Вольво, державний номер тягача - НОМЕР_3 , державний номер напівпричепа - НОМЕР_2 ; водій ОСОБА_1 .

Як вбачається з п. 6 вказаної заявки, вантаж вважається прийнятим Перевізником для перевезення після завантаження його на транспортний засіб. Факт прийняття Перевізником вантажу до перевезення підтверджується підписом Перевізника у відповідній графі товарно-транспортної накладної.

02.05.2018 ТОВ „Ставангер (Замовник) та ТОВ „Ошора-Транс (Перевізник) підписали заявку на перевезення вантажу №02052018-2, відповідно до якої Замовник від власного імені за дорученням Клієнта доручає, а Перевізник приймає на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу на наступних умовах: маршрут перевезення Гостомель - Дніпро; найменування вантажу побутова техніка; адреса завантаження Київська область, м. Гостомель; дата завантаження 02.05.2018; контактна особа Перевізника ОСОБА_2 ; контактна особа Замовника Ігор, Влад; адреса розвантаження Дніпропетровська область, м. Дніпро, дата розвантаження 03.05.2018; вартість фрахту 9000,00 грн. Перевізник для здійснення перевезення вантажу використовує автомобіль Вольво, державний номер тягача - НОМЕР_3 , державний номер напівпричепа - НОМЕР_2 ; водій ОСОБА_1 .

У пунктах п.п. 6, 8 цієї заявки вказано, що вантаж вважається прийнятим Перевізником для перевезення після завантаження його на транспортний засіб. Факт прийняття Перевізником вантажу до перевезення підтверджується підписом Перевізника у відповідній графі товарно-транспортної накладної. Перевізник зобов`язаний протягом 4 днів з моменту розвантаження вантажу передати Замовнику належним чином оформлені документи: оригінал заявки з мокрою печаткою та підписом, акт виконаних робіт, податкову накладну, рахунок, ТТН (3 примірника) з відміткою вантажоодержувача. Документи повинні бути оформлені згідно вимог чинного законодавства. У товарно-супровідних документах забезпечити найменування маршруту перевезення, марки та реєстраційних номерів автомобіля та причепа.

Згідно з товарно-транспортною накладною №0 від 02.05.2018 водієві ОСОБА_3 було надано для перевезення вантаж у пункті навантаження м. Гостомель, який має бути доставлений до м. Кривий Ріг. Замовник, вантажовідправник та вантажоодержувач - ТОВ „Сав-Дістрибьюшн. Відпуск товару водієві був здійснений спеціалістом з товарного обліку, який діє на підставі довіреності, виданої ТОВ „Сав-Дістрибьюшн. На накладній міститься печатка ТОВ „Корса, а на зворотному боці накладної зазначено, що водієві було передано для перевезення аудіо/відео та побутову техніку, загальна вартість якої складає 622961,10 грн.

У накладній №0 від 02.05.2018, на яку є посилання у товарно-транспортній накладній №0 від 02.05.2018, складеній за участю представника ТОВ „Корса, міститься інформація щодо найменування товару, його кількості, ціни за одну одиницю та загальної вартості товару.

У ході розгляду місцевим господарським судом даного спору за клопотанням ТОВ „Ставангер до матеріалів справи було долучено оригінал товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018, з якої вбачається, що перевезення вантажу також здійснювалось водієм ОСОБА_4 А ОСОБА_5 на автомобілі Вольво, державний номер НОМЕР_4 , тобто додана ТОВ „Ставангер до позовної заяви копія товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018 не відповідає оригіналу вказаного документу.

03.05.2018 членами комісії ОСОБА_6 (представник ТОВ „Корса) та водієм ОСОБА_7 у м. Дніпро складено акт №03/05/2018 приймання товару за кількістю та якістю до накладної №0 від 02.05.2018, яким встановлено факт пошкодження тросу для пломбування, а також недостачу вантажу у кількості 81 одиниці.

ТОВ „Сав-Дістрибьюшн 22.06.2018 звернулось до ТОВ „Корса із листом №90/18, в якому, посилаючись на укладений між сторонами договір транспортного експедирування №ТЕ-18 від 06.09.2017, а також на встановлення факту недостачі товару, відправленого згідно заявок вантажовідправника, просило ТОВ „Корса відшкодувати понесені збитки у розмірі 202360,90 грн.

17.10.2018 ТОВ „Корса звернулось до ТОВ „Експорт Юей із претензією про сплату збитків у розмірі 202360,90 грн., заподіяних нестачею вантажу під час перевезення, яке здійснювалось відповідно до умов договору транспортного експедирування №120717 від 12.07.2017. Згідно з даною претензією підставою для такого звернення став факт втрати частини вантажу, відправленого за накладною №0 від 02.05.2018, а також відшкодування ТОВ „Корса на користь фактичного вантажоодержувача (ТОВ „Сав-Дістрибьюшн) вартості понесених останнім збитків.

01.11.2018 між ТОВ „Корса та ТОВ „Експорт Юей було укладено угоду №39/18 про зарахування однорідних зустрічних вимог, у якій сторони дійшли згоди зарахувати однорідні зустрічні вимоги на суму 202360,90 грн. із зазначенням, що вимога ТОВ „Корса до ТОВ „Експорт Юей виникла у зв`язку з втратою товару, відправленого на підставі заявки №0205-18 від 02.05.2018 відповідно до договору №0103-18 від 01.03.2018, вимоги ТОВ „Експорт Юей до ТОВ „Корса виникли у зв`язку з несплатою останнім вартості наданих за договором №1207717 від 12.07.2017 послуг.

У свою чергу, 05.11.2018 ТОВ „Експорт Юей звернулось до ТОВ „Ставангер із претензією про відшкодування збитків у розмірі 202360,90 грн., завданих в результаті неналежного виконання прийнятих ТОВ „Ставангер на себе зобов`язань за договором №0103-18 від 01.03.2018, а саме через втрату вантажу.

27.11.2018 між ТОВ „Експорт Юей та ТОВ „Ставангер також було укладено угоду про зарахування однорідних зустрічних вимог, у якій сторони дійшли згоди зарахувати вимоги одна до одної на суму 202360,90 грн. у зв`язку з втратою товарно-матеріальних цінностей під час виконання ТОВ „Ставангер своїх зобов`язань за договором №0103-18 від 01.03.2018 та заявкою №0205-18 від 02.05.2018 на перевезення вантажу.

12.12.2018 адвокат Поліщук Д.М., який діяв в інтересах ТОВ „Ставангер, звернувся до Регіонального сервісного центу МВС України в Одеській області із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію щодо наявності у ТОВ „Ошора-Транс права власності або права користування автомобілем Вольво, державний номер тягача - НОМЕР_3 , державний номер напівпричепа - НОМЕР_2 .

У відповіді на адвокатський запит (лист №31/21/41-45арз від 19.12.2018) Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області повідомив, що вказаний автомобіль належить ТОВ „Ошора-Транс на праві користування на підставі укладеного з власником автомобіля договором.

Посилаючись на втрату частини вантажу вартістю 202360,90 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору перевезення, укладеного між сторонами у справі шляхом підписання заявки на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018, ТОВ „Ставангер звернулось до місцевого господарського суду із згаданим вище позовом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 929 ЦК України та статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України).

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтями 224, 225 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Для настання цивільної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками покладається на позивача, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (ч. 2 ст. 307 ГК України).

Як вище зазначалось, ТОВ „Ставангер на підтвердження факту укладення з відповідачем договору перевезення надало заявку на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018, відповідність якої оригіналу була поставлена ТОВ „Ошора-Транс під сумнів та зауважено, що оригінал вказаного документу у відповідача відсутній. У засіданні суду апеляційної інстанції 24.09.2019 представником позивача також було повідомлено про відсутність у ТОВ „Ставангер оригіналу заявки №02052018-2 від 02.05.2018.

Оцінюючи вказану заявку, судова колегія виходить з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 91 ГПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ч. 6 ст. 91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги відсутність у сторін оригіналу заявки №02052018-2 від 02.05.2018, а також доводи відповідача про не доведення позивачем факту існування між сторонами договірних правовідносин з перевезення вантажів, наявна в матеріалах справи копія вказаної заявки на перевезення вантажу не підлягає прийняттю до уваги відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України.

Згідно з п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ НОМЕР_5 (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

За положеннями п. 11.7 вказаних Правил у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018, відпуск товару був здійснений спеціалістом з товарного обліку, який діяв на підставі довіреності, виданої ТОВ „Сав-Дістрибьюшн, водієві ОСОБА_8 , однак, з приєднаного до матеріалів справи оригіналу товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018 вбачається, що перевезення також здійснювалось водієм ОСОБА_9 на автомобілі Вольво, державний номер НОМЕР_4 .

Представник ТОВ „Ставангер у судовому засіданні 24.09.2019 пояснив, що перевезення вантажу до м. Кривий Ріг здійснювалось водієм ОСОБА_7 на автомобілі із державним номером НОМЕР_3 . При цьому, у м. Кривий Ріг вантаж був переданий водієві ОСОБА_10 , який здійснював його перевезення на автомобілі із державним номером НОМЕР_4 .

Отже, з викладеного можна було б зробити висновок, що вантаж був доставлений до м. Дніпро саме водієм ОСОБА_9 , проте, як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2018 між представником ТОВ „Корса та водієм ОСОБА_7 у м. Дніпро було складено акт №03/05/2018 про виявлення факту нестачі вантажу. Таким чином, наданий позивачем акт був складений за участю представника ТОВ „Корса та особи, яка не забезпечувала доставку вантажу до м. Дніпро - ОСОБА_7 , оскільки вантаж був переданий водієві ОСОБА_10 , підпис якого на акті №03/05/2018 від 03.05.2018 відсутній.

Таким чином, оскільки акт про виявлення факту нестачі вантажу №03/05/2018 від 03.05.2018 був підписаний у м. Дніпро водієм ОСОБА_7 , яким вантаж у м. Кривий Ріг було передано іншому водієві - ОСОБА_11 А ОСОБА_5 , а, отже, даний акт був складений за участю неуповноважених осіб, тому не може прийматися як доказ на підтвердження факту нестачі вантажу. Крім того, ТОВ „Ставангер, не було надано жодного доказу на підтвердження внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення та вжиття правоохоронними органами процесуальних дій у межах відповідного кримінального провадження.

Відтак, враховуючи відсутність на товарно-транспортній накладній №0 від 02.05.2018, оформлення якої відповідно до ст. 307 ГК України може підтверджувати факт укладення договору перевезення, підпису представника ТОВ „Ошора-Транс, а також відсутність будь-яких доказів на підтвердження існування між відповідачем та водіями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 договірних відносин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що наявна в матеріалах справи товарно-транспортна накладна не є документом, який підтверджує факт прийняття відповідачем вантажу до перевезення.

При цьому, наданий позивачем договір надання послуг по перевезенню вантажів від 01.04.2018, укладений між ТОВ „Ошора-Транс та ОСОБА_7 (а.с. 139), не засвідчений у порядку, встановленому ст. 91 ГПК України, а, отже, є неналежним доказом на підтвердження існування договірних правовідносин між зазначеними особами.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 11.07.2018 у справі №904/8549/17.

Також слід зазначити, що автомобільним перевізником відповідно до наявного в матеріалах справи оригіналу товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018 виступає саме ТОВ „Експорт Юей, будь-які посилання на здійснення перевезення вантажу ТОВ „Ошора-Транс в накладній відсутні, з чого слідує недоведеність позивачем факту приймання відповідачем будь-якого вантажу до перевезення.

Враховуючи вищенаведене, а саме недоведеність позивачем факту існування між сторонами у справі договірних відносин перевезення, а також не прийняття до уваги наданих позивачем документів з викладених вище підстав, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ТОВ „Ошора-Транс такого елементу складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка. Відсутність же одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Також слід зазначити, що зі змісту наявних в матеріалах справи документів вбачається, що фактичним вантажоодержувачем виступає ТОВ „Сав-Дістрибьюшн, яким було передано ТОВ „Корса вантаж для перевезення на підставі договору транспортного експедирування №ТЕ-18 від 06.09.2017. Як зазначалось вище, 22.06.2018 ТОВ „Сав-Дістрибьюшн зверталось до ТОВ „Корса із листом №90/18 про відшкодування збитків у розмірі 202360,90 грн. Проте, позивачем не було надано будь-яких доказів як на підтвердження факту існування між ТОВ „Корса та ТОВ „Сав-Дістрибьюшн договірних правовідносин, а саме укладення договору транспортного експедирування №ТЕ-18 від 06.09.2017, так і на підтвердження факту відшкодування ТОВ „Корса на користь ТОВ „Сав-Дістрибьюшн збитків у розмірі 202360,90 грн. З наведеного слідує недоведеність позивачем факту понесення збитків ані ТОВ „Сав-Дістрибьюшн, ані ТОВ „Корса.

З огляду на викладене вище, господарський суд дійшов висновку про недоведеність ТОВ „Ставангер у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а, відтак, і відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову через недоведеність позивачем своїх вимог, а тому не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Доводи, викладені ТОВ „Ставангер в апеляційній скарзі, не спростовують висновок місцевого господарського суду про недоведеність даним товариством своїх позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України").

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ „Ставангер залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 12.07.2019 у справі №916/410/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.09.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран