ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019м. ДніпроСправа № 904/3168/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Рондо", м. Полтава

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 29 192 грн. 87 коп. за договором поставки від 01.06.2018 № 1802911

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Рондо" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість у розмірі 29 192 грн. 87 коп., з яких: 2 304 грн. 70 коп. - 3% річних, 26 888 грн. 17 коп. - пеня, відповідно до умов договору поставки від 01.06.2018 № 1802911.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 30.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої розпочато за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

21.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що товар поставлений за умовами Специфікації № 3/1807168 від 20.11.2018 (позиція 1 рукав п/е, марка Мс (1600 мм х 70 мкм), податкову накладну № 14 (рахунок № 57 від 31.05.2019 на суму 487 786 грн. 32 коп.) отримав 14.06.2019, а податкову накладну № 6 (рахунок № 63 від 06.06.2019 на суму 414 378 грн. 72 коп.) отримав 27.06.2019. Відповідач надав контррозрахунок пені, 3% річних та просив прийняти рішення з урахуванням доводів, викладених у відзиві.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв"язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Рондо" (постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) укладено договір поставки № 1802911 (далі договір).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобовязується передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид, сорт, номенклатура, асортимент, кількість та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до договору (далі товар), що є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар і оплатити його вартість у порядку та за умовами, передбаченими договором.

У пункті 2.2. договору сторони узгодили відомості про товар, які зазначаються у специфікації, зокрема порядок оплати та форма розрахунків, умови поставки товару.

Відповідно до п. 3.5. договору разом з товаром, але не пізніше дати поставки, постачальник зобовязаний надати покупцю оригінали документів, зокрема: рахунок-фактуру; видаткову накладну на відпуск товару; товарно-транспортну накладну (оригінал) за умови поставки автотранспортом постачальника; акт прийому-передачі товару.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що зобовязання постачальника щодо постачання товару вважаються виконаними в момент підписання покупцем акта прийому-передачі товару.

За п. 4.6. договору порядок оплати і форма розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до договору.

Відповідно до п. 10.3. договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-го календарного дня такого прострочення. Строк нарахування пені згідно з чинним законодавством України.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік з дати його укладення, але не раніше повного виконання зобовязань сторонами. Сторони можуть продовжити строк дії договору на обумовлений сторонами термін на тих же умовах, підписавши відповідну додаткову угоду (п. 12.1. договору).

Додатковою угодою № 2/1807168 від 20.11.2018 сторони продовжили термін дії договору до 31.12.2019, а також доповнили договір Специфікацією № 3.

Згідно зі Специфікацією № 3/1807168 від 20.11.2018 загальна вартість поставленого товару складає 5 685 120 грн. 00 коп.

За п. 2 Специфікації № 3/1807168 від 20.11.2018 порядок розрахунків: покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару за фактом поставки за умови прийнятності якості протягом 15 календарних днів, з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання п. 3.5. договору. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця.

Умови поставки товару: СРТ, склад покупця АТ НЗФ, м. Нікополь згідно з положеннями Інкотермс (п. 3 Специфікації № 3/1807168 від 20.11.2018).

Відповідно до п. 4 Специфікації № 3/1807168 від 20.11.2018 датою переходу права власності до покупця на товар (продукцію) є дата складання акта прийому-передачі про отримання товару (продукції), а у разі його відсутності дата складання видаткової накладної, підписаного (ної) обома сторонами.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар за Специфікацією № 3/1807168 від 20.11.2018 (позиція 1 рукав п/е, марка Мс (1600 мм х 70 мкм)) на загальну суму 902 165 грн. 04 коп., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними:

- № 15 від 31.05.2019 на суму 487 786 грн. 32 коп. (а.с. 40, 42);

- № 6 від 06.06.2019 на суму 414 378 грн. 72 коп. (а.с. 41, 42) та товарно-транспортними накладними № 15 від 31.05.2019, № 6 від 06.06.2019 (а.с. 43, 44).

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату товару:

- № 57 від 31.05.2019 на суму 487 786 грн. 32 коп. (а.с. 45);

- № 63 від 06.06.2019 на суму 414 378 грн. 72 коп. (а.с. 46).

12.06.2019 позивач зареєстрував податкову накладну № 14 від 31.05.2019 на суму 487 786 грн. 32 коп. (а.с. 47, 48), а 27.06.2019 зареєстрував податкову накладну № 6 від 06.06.2019 на суму 414 378 грн. 72 коп. (а.с. 49, 50).

Податкову накладну № 14 від 31.05.2019 на суму 487 786 грн. 32 коп. відповідач отримав 14.06.2019, а податкову накладну № 6 від 06.06.2019 на суму 414 378 грн. 72 коп. 27.06.2019 (а.с. 70-72).

Враховуючи умови п. 2 Специфікації № 3/1807168 від 20.11.2018 до договору та положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого товару:

- за видатковою накладною № 15 від 31.05.2019 у строк до 01.07.2019 включно;

- за видатковою накладною № 6 від 06.06.2019 у строк до 12.07.2019 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно розрахувався з позивачем за поставлений товар, а саме: 12.07.2019 оплатив видаткову накладну № 15 від 31.05.2019, а 17.07.2019 - видаткову накладну № 6 від 06.06.2019.

У звязку з цим позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 26 888 грн. 17 коп. за загальний період з 11.06.2019 по 17.07.2019, на підставі п. 10.3. договору, та 3% річних у розмірі 2 304 грн. 70 коп. за загальний період з 11.06.2019 по 17.07.2019, із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар з порушенням строку, встановленого п. 2 Специфікації № 3/1807168 від 20.11.2018 до договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.3. договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-го календарного дня такого прострочення. Строк нарахування пені згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п. 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За видатковою накладною № 15 прострочення зобовязання з оплати почалось з 02.07.2019. Отже, 11-й календарний день такого прострочення припадає на 12.07.2019, однак, враховуючи, що в цей день була здійснена оплата боргу, у позивача не виникло право нарахування пені за цією накладною.

За видатковою накладною № 6 прострочення зобовязання з оплати почалось з 13.07.2019. Отже, 11-й календарний день такого прострочення припадає на 23.07.2019, однак оплата за цією накладною відбулась 17.07.2019. Тобто, право нарахування пені за цією накладною у позивача не виникло.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду, 3% річних за загальний період з 02.07.2019 по 16.07.2019 (враховуючи, що за видатковою накладною № 15 прострочення зобовязання з оплати почалось з 02.07.2019, а за видатковою накладною № 6 з 13.07.2019, без включення у періоди днів фактичної сплати боргу) становлять 537 грн. 15 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 537 грн. 15 коп. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Доводи позивача щодо поставки товару за Специфікацією № 4/1807994 від 27.12.2018 до договору суд вважає безпідставними, оскільки найменування товару, зазначеного у видаткових накладних № 15 від 31.05.2019 та № 6 від 06.06.2019, відповідає найменуванню товару, вказаного у Специфікації № 3/1807168 від 20.11.2018 до договору (позиція 1 рукав п/е, марка Мс (1600 мм х 70 мкм).

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз. 4 п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 35 грн. 35 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Рондо" (36004, м. Полтава, вул. Чураївни, 2 В, офіс 6, ) 537 грн. 15 коп. (пятсот тридцять сім грн. 15 коп.) 3% річних та 35 грн. 35 коп. (тридцять пять грн. 35 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 30.09.2019

Суддя І.А. Рудь