УХВАЛА

м. Київ

02.10.2019Справа № 910/13438/19
Суддя Господарського суду міста Києва Усатенко І.В. розглянувши заяву б/н від 25.09.2019 року

про видачу судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Максол"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Авалон"

про стягнення заборгованості за непоставлений товар за договором № 23 від 20.01.2019 року в сумі 92000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Максол" надійшла заява б/н від 25.09.2019 року "Про видачу судового наказу" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Авалон" про стягнення заборгованості за непоставлений товар за договором № 23 від 20.01.2019 року в сумі 92000,00 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором № 23 від 20.01.2019 року, зокрема, станом на 23.04.2019 року залишок попередньо оплаченого товару постачальником поставлено не було, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Розглянувши заяву б/н від 25.09.2019 року "Про видачу судового наказу" Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Максол", суд дійшов висновку, що подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За змістом п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частин 1-5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів передбачений пунктом 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55. Згідно з вказаним стандартом відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

За таких обставин, за висновками суду, подана позивачем заява про видачу судового наказу повинна в повному обсязі відповідати формі та змісту, що визначені у ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, а документи, що додаються заявником до заяви, повинні бути оформлені згідно ст. 91 Господарського процесуального кодексу України та положень Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом №55 від 07.04.2003 року Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

До заяви про видачу судового наказу додано, зокрема, копію договору № 23 від 20.01.2019 року, за яким пред`явлено вимогу про стягнення коштів та інші документи, які додані заявником в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, які не засвідчені належним чином в порядку, зазначеному вище, та не відповідають вимогам ч. 2 ст.91 ГПК України та Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003"), тобто не є ані оригіналами, ані належними копіями, оскільки, засвідчу вальний напис міститься лише на першій сторінці договору. Натомість, суд звертає увагу заявника, що кожен аркуш копії документа має містити засвідчувальний напис, передбачений Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003".

Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 року у справі № 904/8549/17).

Суд звертає увагу, що ухвалою суду від 19.09.2019 № 910/12664/19 заявнику з вищезазначених підстав уже було відмовлено у видачі судового наказу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявником не дотримано вимоги, встановлені ч. 3 ст. 150 ГПК України, в частині подання копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги та копій інших документів, що підтверджують обставини якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви б/н від 25.09.2019 року "Про видачу судового наказу" Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Максол" - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, та може бути оскаржена в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В.Усатенко