РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/4130/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Культурний центр "Кінотеатр "Київ"

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінема-Центр"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Стерек"

про визнання незаконними дій, визнання недійсним рішення.

Представники учасників справи:

від позивача: Сидоренко І.О., довіреність № 30 від 25.03.2019; Писаренко А.М., довіреність № 53 від 03.05.2019;

від відповідача: Ваховська І.Б., довіреність № 062/01/10-7592 від 28.08.2019;

від третьої особи 1: Хахуда О.В., довіреність № 20/12-18 від 29.12.2018;

від третьої особи 2: Яценко Я.В., довіреність б/н від 14.06.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Культурний центр «Кінотеатр «Київ» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконними дій, визнання недійсним рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору оренди цілісного майнового комплексу від 04.01.2019, строк дії Договору продовжений до 04.01.2029, однак з січня 2019 року відповідач почав здійснювати дії направлені на передачу частини цілісного майнового комплексу кінотеатру «Київ», який перебуває в оренді позивача, в оренду третім особам та прийняв рішення, оформлене протоколом № 1 від 30.01.2019 про включення нежитлової будівлі кінотеатру «Київ» до переліку майна, що може бути передано в оренду, що суперечить Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.05.2019.

09.04.2019 представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Культурний центр "Кінотеатр "Київ" про забезпечення позову відмовлено.

12.04.2019 представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи та заяву про отримання копії ухвали.

25.04.2019 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінема-центр" подано заяву про вступ у справу на стороні відповідача у якості третьої особи.

26.04.2019 представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки позовні вимоги позивача грунтуються на правовідносинах, що виникли у зв`язку зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, що вказує про належність справи до адміністративної юрисдикції та відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що договір оренди з урахуванням змін до нього був укладений строком на 10 років з 04.01.1999 до 04.01.2009. Потім договір був продовжений ще на 10 років - до 04.01.2019. Листами від 12.10.2018 № 062/05/15-9075, від 19.12.2018 № 062/05/15-11081 та від 25.01.2019 № 062/05/15-808 Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було повідомлено позивача про непродовження договору на новий строк. Отже вказаний договір не може вважатись продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, оскільки орендодавець не має наміру продовжувати договірні стосунки, а тому відсутні правові підстави зобов`язувати відповідача продовжити дію договору оренди всупереч його волі, оскільки законодавством не передбачено обов`язку орендодавця продовжувати дію договору оренди та права орендаря на таке продовження дії договору за наявності бажання однієї із сторін припинити договір. Безпідставними також відповідач вважає доводи позивача про те, що після закінчення строку дії договору він має переважне право на продовження дії договору з огляду на належне виконання умов договору, оскільки згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну дії договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки справді має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Проте, зазначеною статтею, а також положеннями ч. 6 ст. 283, 285 ГК України, ст. 777 ЦК України не передбачено порядку автоматичного поновлення договору оренди.

02.05.2019 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

06.05.2019 представником позивача подано письмові заперечення на клопотання про закриття провадження у справі та заяву про відкладення підготовчого судового засідання.

У судове засідання 06.05.2019 представники сторін з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2019 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінема-Центр" в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання на 27.05.2019.

15.05.2019 представником позивача подано відповідь на відзив.

16.05.2019 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

23.05.2019 представником третьої особи подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

24.05.2019 представником третьої особи подано письмові пояснення.

24.05.2019 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

24.05.2019 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 27.05.2019 представники учасників справи з`явились, представник позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів (яке в подальшому згідно клопотання від 13.06.2019 не підтримано позивачем, в зв`язку з чим залишено судом без розгляду).

В свою чергу, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши предмет та підстави позову, клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі судом відхилено, з огляду на необґрунтованість, оскільки спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, а є спором щодо захисту цивільного права позивача.

За результати судового засідання судом оголошено перерву до 18.06.2019.

03.06.2019 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

13.06.2019 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

18.06.2019 представником ТОВ "Стерек" подано заяву про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

У судове засідання 18.06.2019 представники учасників судового процесу з`явились.

За результатами судового засідання 18.06.2019 судом оголошено перерву до 01.07.2019.

27.06.2019 представником відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

01.07.2019 представником відповідача подано письмові заперечення на заяву ТОВ "Стерек" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи.

У судове засідання 01.07.2019 представники учасників судового процесу з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Стерек" в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, підготовче засідання відкладено на 22.07.2019.

03.07.2019 представником відповідача подано клопотання про доручення документів.

04.07.2019 представником третьої особи 2 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

05.07.2019 представником позивача подано заяву про забезпечення позову

17.07.2019 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення.

17.07.2019 представником третьої особи 2 подано письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Культурний центр «Кінотеатр «Київ» про забезпечення позову відмовлено.

У судове засідання 22.07.2019 з`явились представники учасників справи, представник відповідач подав письмові заперечення на пояснення третьої особи.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 05.08.2019.

01.08.2019 представником третьої особи 1 подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

05.08.2019 представником позивача подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.

У судове засідання 05.08.2019 представники відповідача та третьої особи 1 з`явились, представники позивача та третьої особи 2 не з`явились.

За результатами судового засідання, з огляду на подане представником позивача клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 02.09.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

07.08.2019 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

30.08.2019 представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої, позивач заявляє про зміну позовної вимоги про визнання незаконним дій Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради щодо передачі в оренду третім особам житлової будівлі кінотеатру «Київ», яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 19, на вимогу про визнання недійсним рішення Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради про визнання переможця конкурсу на право оренди нежитлової будівлі загальною площею 7 367,30 кв.м. на вул. Велика Васильківська, 19, літ. А, оформлене протоколом № 60 засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.04.2019.

У судове засідання 02.09.2019 представники учасників справи з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 09.09.2019.

У судове засідання 09.09.2019 представники учасників справи з`явились та надали усні пояснення по суті поданої представником позивача заяви про зміну предмету підстав.

Розглянувши заяву позивача про зміну предмету позову, суд дійшов висновку про те, що заява позивача про зміну підстав позову не підлягає прийняттю до розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Дослідивши надану позивачем заяву про зміну предмету позову, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає предмет позову з її урахуванням.

З огляду на приписи ст. 13 ГПК України судом постановлено на обговорення питання щодо необхідності надання учасникам справи часу для надання пояснень по суті спору з урахуванням прийнятої заяви про зміну предмету позову, за результатами чого, оскільки учасниками справи зазначено про відсутність намірів подання пояснень по суті спору з урахуванням заяви про зміну предмету позову, в зв`язку з чим, враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та учасниками справи було заявлено про подання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.09.2019.

У судове засідання 23.09.2019 представники учасників судового процесу з`явились.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі.

Представники третіх осіб надали усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 23.09.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Цілісний майновий комплекс Державного комунального підприємства "Кінотеатр "Київ" належить до комунальної власності м. Києва на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 31 січня 1992 року за N 26 "Про формування комунального майна та районів".

04 січня 1999 року між Головним управлінням майном Київської міської державної адміністрації (орендодавець), на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25.09.1998 № 1981 "Про надання в оренду цілісного майнового комплексу кінотеатру "Київ", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Культурний центр "Кінотеатр "Київ" укладено Договір оренди цілісного майнового комплексу" (далі - Договір оренди), за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс кінотеатру "Київ", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 19, склад і вартість якого визначено відповідно до Акта оцінки вартості майна кінотеатру "Київ", складеного станом на 01.11.1998 у складі:

основних засобів за балансовою вартістю 2066,9 тис. грн,

основних засобів за залишковою вартістю 840,3 тис. грн, у тому числі будівля за балансовою вартістю 1962,17 тис. грн, залишковою вартістю 816,7 тис. грн;

оборотних коштів з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості оборотних засобів на суму 113,2 тис. грн.

Відповідно до п. 6.1.3 Договору оренди, орендар за умови належного виконання своїх обов`язків за цим договором має переважне право, за інших рівних умов, на продовження строку дії договору оренди.

Пунктом 11.3 Договору оренди встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди згідно з п. 11.4 припиняється у разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

приватизації об`єкту оренди орендарем (за участі орендаря);

банкрутства орендаря;

загибелі об`єкта оренди.

Згідно з п. 12.1 Договір оренди вступає в дію з часу його підписання і діє протягом 10 років з 04.01.1999 до 04.01.2010.

За умовами п. 12.2 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом місяця після закінчення його строку, він вважається продовженим на термін і на умовах, передбачених цим договором.

Сторонами внесено зміни до п. 12.1 договору оренди цілісного майнового комплексу від 04.01.1999 замінивши цифри "04.01.2010" на цифри "04.01.2009".

Сторонами не заперечується, що строк дії договору оренди був продовжений відповідно до п. 12.2 договору та п. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" до 04.01.2019.

За твердженням позивача, договір оренди також був продовжений до 04.01.2029.

Листом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2019 № 062/05/15-808, повідомлено ТОВ "Культурний центр "Кінотеатр "Київ" про необхідність повернення цілісного майнового комплексу кінотеатру "Київ" за актом приймання-передавання КП "Київкінофільм" протягом 3-х днів після визначення переможця конкурсу на право оренди кінотеатру.

Позивач звертаючись із даним позовом вказує, що з січня 2019 року відповідач почав здійснювати дії, направлені на передачу частини цілісного майнового комплексу кінотеатру "Київ", зокрема - нежитлової будівлі кінотеатру, в оренду третім особам.

30.01.2019 комісія Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з формування Переліку майна, що може бути передане в оренду, прийняла рішення, оформлене протоколом № 1, про включення нежитлової будівлі кінотеатру "Київ" на вул. Велика Васильківська, 19, у м. Києві, до переліку майна, що може бути передано в оренду.

15 лютого 2019 року на офіційному веб-сайті Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було опубліковано оголошення про намір передати в оренду вказану нежитлову будівлю.

22 березня 2019 року у газеті "Хрещатик" № 7 (51999) опубліковано оголошення про проведення конкурсу на право оренди об`єктів, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, відносно нежитлової будівлі кінотеатру "Київ".

За результатами конкурсу, конкурсною комісією з питань оренди майн територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визначено переможцем конкурсу на право оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Києва - ТОВ «Сінема-Центр» (далі - третя особа 1), як таке, що запропонувало найбільший розмір орендної плати - 2 119 253 грн без ПДВ.

Означене рішення конкурсної комісії оформлене протоколом № 60 від 15.04.2019.

З означеного протоколу також вбачається, що в конкурсі на право оренди вищезазначеної будівлі кінотеатру приймали участь наступні учасники конкурсу: Громадська організація «Фонд «Молодість»; ТОВ «Сінема-Центр»; ТОВ «Планета Кіно»; ТОВ «Сантіні Ф`южн» та ПрАТ «Мультіплекс-Холдинг».

Вважаючи, що при прийнятті рішення про включення нежитлової будівлі кінотеатру "Київ" на вул. Велика Васильківська, 19, у м. Києві, до переліку майна, що може бути передано в оренду, та прийнятті рішення про визначення переможця за результатами конкурсу, Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) були недотримані положення чинного законодавства України, зокрема ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 9 та ч. З ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", чим були порушені законні права та інтереси ТОВ "Культурний центр "Кінотеатр "Київ" як єдиного законного користувача нежитлової будівлі кінотеатру "Київ" у складі його цілісного майнового комплексу на підставі Договору оренди цілісного майнового комплексу від 04.01.1999, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначає, що мав повноваження прийняти рішення про включення нежитлової будівлі кінотеатру "Київ" до Переліку майна, що може бути передане в оренду, відповідно до Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280.

За твердженням відповідача, строк дії договору закінчився, про що було повідомлено позивача про не продовження договору оренди на новий строк листами Департаменту комунальної власності м. Києва від 12.10.2018 № 062/05/15-9075, від 19.12.2018 № 062/05/15-11081 та від 25.01.2019 № 062/05/15-808.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За статтею 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Частина 2 статті 777 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Частина 1 статті 283 Господарського кодексу України (ГК України) визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 2 статті 283 ГК України встановлює, що у користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до частини 3 статті 283 ГК України об`єктом оренди можуть бути:

- державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;

- нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення);

- інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Частиною 6 статті 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частина 1 статті 285 ГК України встановлює, що орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

За статтею 291 ГК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу (приватизації) об`єкта оренди;

- ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря;

- загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 ГК України.

Юридичний аналіз частини 1 статті 764 ЦК України, частини 4 статті 284 ГК України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" дозволяє зробити висновок про те, що як норми цивільного законодавства, так норми господарського права, зокрема, й спеціальні норми, що регламентують здачу в оренду державного та комунального майна, однаково та в імперативному порядку визнають продовженим договір оренди на той же строк та на тих же умовах, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди не заявить про припинення або зміну умов договору оренди.

Такі ж умови містить і п. 12.2 Договору оренди, за яким у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом місяця після закінчення його строку, він вважається продовженим на термін і на умовах, передбачених цим договором.

Як підтверджується матеріали справи та встановлено вище, протягом місяця після закінчення терміну дії договору оренди листом від 25.01.2019 № 062/05/15-808 відповідач повідомив позивача про припинення договору оренди цілісного майнового комплексу від 04.01.1999 та не продовження його на новий термін, беручи до уваги рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 22.01.2019, про необхідність повернути цілісний майновий комплекс кінотеатру "Київ" за актом приймання-передачі КП "Київкінофільм" протягом 3-х днів після визначення переможця конкурсу на право оренди будівлі кінотеатру.

Вказаний лист було вручено позивачу 04.02.2019, що підтверджується відомостями про відстеження цінного листа № 740 з веб-сайту ПАТ "Укрпошта".

Право відповідача відмовитись від пролонгації договору оренди передбачене частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 12.2 Договору оренди.

За таких обставин та враховуючи заперечення орендодавця про припинення договору після спливу строку його дії, що заявлені у передбачений законодавством та умовами договору місячний термін, суд доходить висновку про припинення дії договору оренди з 05.01.2019.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (п. 1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Частиною 5 ст. 60 зазначеного Закону передбачено повноваження органів місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об`єкти права комунальної власності в оренду відповідно до закону.

Згідно ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями, зокрема є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Положенням про Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженим рішенням Київської міської ради № 584/744 від 10 липня 2003 року, визначено повноваження Управління, зокрема, на здійснення повноважень орендодавця цілісних майнових комплексів підприємств комунальної власності територіальної громади м. Києва пп. 5 п. 6. Положення)

Разом із тим, Управління виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів підприємств, організацій комунальної власності територіальної громади м. Києва (їхніх структурних підрозділів) на виконання відповідних рішень Київської міської ради (пп. 14 п. 7 Положення).

Ураховуючи наведене, відповідач здійснює свої повноваження орендодавця майна комунальної власності територіальної громади м. Києва тільки за наявності відповідного рішення Київської міської ради і не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об`єктів комунальної власності в оренду.

Одночасно, Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (Положення про оренду), передбачено, що райдержадміністрації щодо нерухомого майна, яке передане їм до сфери управління, та Департамент щодо іншого нерухомого майна формують перелік нерухомого майна, що може бути передане в оренду (далі - Перелік) в порядку, передбаченому цим Положенням (п. 5.1).

Відповідно до п. 5.3 Положення про оренду, включення інформації про нерухоме майно до Переліку може відбуватися за ініціативою: балансоутримувачів; осіб, які можуть бути орендарями; Департаменту і Райдержадміністрацій (далі - ініціатор).

Згідно з п. 5.4 Положення про оренду, рішення про включення об`єкта до Переліку приймається орендодавцем в порядку, визначеному цим Положенням. Рішення про відмову у включенні об`єкта до Переліку приймається орендодавцем або балансоутримувачем в порядку, визначеному цим Положенням.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В силу ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб`єкта господарювання, останній відповідно до ст. 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним (ч. 2 ст. 249 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи, що договір оренди припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, суд вважає рішення відповідача про включення будівлі кінотеатру "Київ" до переліку майна, що може бути передане в оренду, прийняте у законний спосіб та в межах визначеної компетенції.

Оскільки обов`язковою підставою визнання незаконним та скасування нормативно-правового акту або правового акту індивідуальної дії будь-якого органу влади або місцевого самоврядування є порушення прав чи законних інтересів суб`єкта господарювання, а при розгляді справи позивачем не було доведено наявність таких обставин, з якими закон безпосередньо пов`язує можливість визнання спірного рішення відповідача як виконавчий органу, який уповноважений діяти від імені органу місцевого самоврядування - Київради у спірних орендних правовідносин, слід дійти висновку про не обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсним рішення Департаменту комунальної власності від 30.01.2019, оформлене протоколом №1 засідання комісії з формування переліку майна, що може бути передане в оренду, а також визнання незаконними дій з передачі в оренду нежитлової будівлі кінотеатру "Київ", яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 19.

В свою чергу, доводи позивача про те, що з огляду на положення ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки позивачу не надсилалось повідомлення про подальше використання орендованого майна для власних потреб, у позивача наявне переважне право на продовження Договору оренди на новий строк, судом відхиляються з огляду на наступне.

За змістом статті 285 ГК, статті 777 ЦК, частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» наявність у орендаря переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов`язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов`язкового укладення відповідного договору оренди за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах.

Сутністю переважного права є укладення договору найму на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення.

Однак, переважне право на укладення договору оренди державного майна перед іншими особами, які претендують на це ж майно, реалізується шляхом укладення нового договору оренди на погоджених з орендодавцем умовах, у даному випадку, шляхом участі у конкурсі, а не у зв`язку із продовженням користування орендарем майном та відсутністю заперечень орендодавця проти цього протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

З цього приводу суд зазначає, що позивачем помилково ототожнюється правовий інститут пролонгації договору оренди державного чи комунального майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), закріплений частиною 2 статті 17 Закону, який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря (частина 3 статті 17 цього Закону), реалізація якого в разі незгоди орендодавця може бути предметом спору в господарському суді.

Разом з тим, виходячи зі змісту частини 1 статті 777 ЦК та частини 3 статті 17 Закону, якими врегульовано порядок та підстави набуття переважного права, поняття такого права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб`єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом. При цьому, для набуття переважного права на укладення договору на новий термін недостатнім є належне виконання орендарем своїх обов`язків за попереднім договором оренди, оскільки іншими передумовами для реалізації такого права законодавство чітко визначає необхідність досягнення між сторонами домовленості щодо умов нового договору, рівність умов (пропозицій) особи, яка наділена переважним правом, з умовами (пропозиціями) іншого претендента на оренду, а також відсутність у власника наміру використовувати майно для власних потреб.

Відтак, порушення переважного права позивача на укладення договору оренди на новий термін можливе за умови участі позивача в конкурсі на право оренди нежитлової будівлі загальною площею 7 367,30 кв.м. на вул. Велика Васильківська, 19, літ. А, і за всіх рівних умов з іншими учасниками позивач мав би переважне право на укладення договору в разі дотримання вимог ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо належного виконання своїх обов`язків орендаря за договором.

Аналогічна правова позиція щодо реалізації переважного права викладена постановах Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 03.04.2019 у справі № 911/928/18, від 27.03.2019 у справі № 911/1285/18.

Також, аналогічна правова позиція щодо реалізації переважного права зазначена у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 925/118/18, на яку посилається позивач, проте, остання не може бути застосована у цілому до даного спору, оскільки з останньої вбачається, що у орендодавця були відсутні заперечення щодо продовження строку дії договору, сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, та предметом спору було визнання недійсним Договору оренди.

З рішення конкурсної комісії оформленого протоколом № 60 від 15.04.2019 вбачається, що в конкурсі на право оренди вищезазначеної будівлі кінотеатру приймали участь наступні учасники конкурсу: Громадська організація «Фонд «Молодість»; ТОВ «Сінема-Центр»; ТОВ «Планета Кіно»; ТОВ «Сантіні Ф`южн» та ПрАТ «Мультіплекс-Холдинг».

Таким чином, позивач участі у конкурсі на право оренди нежитлової будівлі загальною площею 7 367,30 кв.м. на вул. Велика Васильківська, 19, літ. А не приймав, що нівелює доводи позивача про порушення його переважного права.

Згідно з ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

Відтак, оскільки вимога про визнання недійсним рішення Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради про визнання переможця конкурсу на право оренди нежитлової будівлі загальною площею 7 367,30 кв.м. на вул. Велика Васильківська, 19, літ. А, оформлене протоколом № 60 засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.04.2019, обґрунтована фактично первісними підставами, з огляду на встановлені обставини щодо припинення Договору оренди та відповідності відсутності порушеного права позивача, з огляду на припинення строку дії Договору та не прийняття позивачем участі у конкурсі, означена вимога є також необґрунтованою.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судових витрат на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.10.2019

Суддя О.А. Грєхова