ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 910/847/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 23.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 (повний текст рішення складено та підписано 03.07.2019)

у справі № 910/847/19 (суддя - Удалова О.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

про визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Фортуна-Банк", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про:

- визнання протиправним списання АТ "Укрексімбанк" грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого АТ "Фортуна-Банк" відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації АТ "Фортуна-Банк";

- стягнення з АТ "Укрексімбанк" на користь АТ "Фортуна-Банк" грошові кошти у розмірі 9 282,99 доларів США (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 13.05.2019).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність у АТ "Укрексімбанк" правових підстав на списання грошових коштів з банку, що знаходяться в процедурі ліквідації, оскільки не було доведено права кредитора АТ "Фортуна-Банк" за зобов`язаннями, що виникають з договорів про проведення операції з платіжними картками у сумі 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" грошові кошти у розмірі 9 282 доларів США 99 центів та судовий збір у розмірі 3 884 грн. 35 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що, оскільки Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним у правовідносинах, передбачено, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої цим законом, та відповідачем були реалізовані свої права кредитора щодо заявлення вимог до банку у процедурі ліквідації останнього в порядку, визначеному спеціальним законом, суд дійшов висновку, що підстави для списання відповідачем грошових коштів з банку, який перебуває на стадії ліквідації відсутні, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні в частині позовних вимог суд вказав, що заявлена позивачем вимога про визнання протиправним списання Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк", не зможе забезпечити поновлення порушеного права, оскільки зводиться лише до встановлення судом обставин неправомірності дій АТ "Укрексімбанк" та у будь-якому випадку передбачає необхідність застосування додаткових засобів захисту шляхом звернення до суду з іншими вимогами для реального відновлення порушеного права позивача, а отже, обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як є неповним (недостатнім), та не забезпечує таким чином мету здійснення правосуддя та дотримання принципу процесуальної економії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що АТ "Укрексімбанк" здійснено звернення стягнення на предмет застави на підставі та в порядку вимог чинного законодавства України, з урахуванням положень частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 10.09.2019, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що з урахуванням того, що кредиторські вимоги АТ "Укрексімбанк" на суму 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США не були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Фортуна-Банк" вони вважаються погашені.

Позивач також зазначає, що відповідно до норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в процедурі ліквідації банків здійснюється виключно задоволення вимог кредиторів та вкладників банків, враховуючи, що позивач не був включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів на вищезазначені суми, таке звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження було порушенням імперативних приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019 справу №910/847/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Дідиченко М.А., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 у справі №910/847/19 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 залишено без руху. Роз`яснено Публічному акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 66 коп.

16.08.2019 представник Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" подав клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення № 518453 від 15.08.2019 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 66 коп.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019, у зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 прийнято справу №910/847/19 до провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В. Поновлено Публічному акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 у справі № 910/847/19, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 23.09.2019.

Явка представників сторін

Представник позивача у судове засідання, призначене на 23.09.2019, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, наявним у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача про розгляд справи у його відсутність, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначеного представника за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.09.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

27.01.2017 на підставі рішення № 55-рш/БТ від 26.01.2017 Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 320 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Фортуна-банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення № 89-рш від 21.02.2017 Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 665 від 21.02.2017 "Про початок процедури ліквідації АТ "Фортуна-Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

23.03.2017 Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" направило на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича заяву №010-11/1188 з кредиторськими вимогами до АТ "Фортуна-Банк", в якій просило: 1. Визнати кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" на загальну суму 411 548 084,42 грн. та 13 802,45 доларів США та включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів; 2. Окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" як такі, що забезпечені заставою Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" згідно з: іпотечним договором № 21914Z1 від 11.01.2014; договором гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06; договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06.

Листом від 29.05.2017 №349/11 та листом від 05.07.2017 № 657/11 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченко Андрій Володимирович повідомив відповідача про те, що вимоги АТ "Укрексімбанк" включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення та підлягають задоволенню в сумі 411 538 846,08 грн. Інші заявлені суми не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у зв`язку з непідтвердженням вказаних вимог фактичним даним, що містяться в розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк".

Не погодившись з рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка А.В. про невизнання в повному обсязі кредиторських вимог АТ "Укрексімбанк" до АТ "Фортуна-Банк", зазначених у заяві № 010-11/1188 від 23.03.2017, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (справа № 910/22633/17), в якому просило:

1. Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму 411 538 846,08 грн.;

2. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича:

- включити кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на суму 411 542 178,50 грн. та 9 163, 43 доларів США до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк";

- окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" як такі, що підлягають позачерговому задоволенню, а саме за: кредитним договором № 21914D1 від 11.01.2014 в сумі 258 292 646,81 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" згідно з іпотечним договором № 21914Z1 від 11.01.2014; договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06; договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 року № 15-2/23-06; договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 04.08.2005 № 15-3/23-06 у сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" згідно з договором гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-5/23-06.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/22633/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" відмовлено повністю.

Звертаючись з позовними вимогами Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Фортуна-Банк" Федорченко А.В. вказав на відсутність у АТ "Укрексімбанк" правових підстав для списання грошових коштів з банку, що знаходяться в процедурі ліквідації, оскільки не було доведено, в тому числі в судовому порядку, права кредитора АТ "Фортуна-Банк" за зобов`язаннями, що виникають з договорів про проведення операції з платіжними картками у сумі 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США, суд першої інстанції зазначив, що, оскільки Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої цим законом, та відповідачем були реалізовані свої права кредитора щодо заявлення вимог до банку у процедурі ліквідації останнього в порядку, визначеному спеціальним законом, тому суд дійшов висновку, що підстави для списання відповідачем грошових коштів з банку, який перебуває на стадії ліквідації відсутні.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.08.2005 між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" укладено:

- договір про підтримку членства банку в міжнародній платіжній системі VISA International №15-1/23-06;

- договір про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи №15-2/23-06;

- договір про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від №15-2/23-06;

Також, 04.08.2005 між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" (вкладник) укладено договір гарантійного депозиту №15-4/23-06.

Відповідно до п. 1.1 договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 (в редакції додаткової угоди №10 від 10.02.2016) цей договір регламентує порядок внесення вкладником (ПАТ "Фортуна-Банк") грошових коштів (далі - гарантійний депозит) на вкладний (депозитний) рахунок, вказаний у пункті 2.1 цього договору, умови, строк зберігання, порядок повернення гарантійного депозиту та сплати процентів на нього.

Згідно п. 1.2 договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 (в редакції додаткової угоди №10 від 10.02.2016) гарантійний депозит (з урахуванням усіх його поповнень протягом строку дії цього договору) розміщено вкладником з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань перед банком за договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі Visa International від 04.08.2005 № 15-123-06 (далі - договір підтримки), договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-223-06 (далі - договір про розрахунки) та договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 04.08.2005 № 15-3/23-06 (далі - договір про надання послуг), що укладені між вкладником та банком.

Право вимоги усіх грошових коштів за цим договором (з урахуванням усіх поповнень гарантійного депозиту протягом строку дії цього договору) є предметом застави за договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06 (далі - договір застави), укладеним між банком та вкладником з метою забезпечення виконання зобов`язань вкладника за договором підтримки, договором про розрахунки та договором про надання послуг (п. 1.3 договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 (в редакції додаткової угоди №10 від 10.02.2016)).

Відповідно до п. 2.1 договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 (в редакції додаткової угоди №10 від 10.02.2016) банк на підставі положень цього договору відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 у доларах США (далі - депозитний рахунок) для зберігання на ньому грошових коштів, що будуть прийняті банком від вкладника згідно з цим договором.

Згідно п. 3.3 договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 (в редакції додаткової угоди №10 від 10.02.2016) розмір гарантійного депозиту становить 384 000, 00 доларів США. Відповідно до умов цього договору сума гарантійного депозиту на депозитному рахунку може збільшуватися (поповнюватися) вкладником протягом усього строку, на який гарантійний депозит внесено згідно з цим договором. Днем надходження до банку кожної окремої частини гарантійного депозиту є день зарахування відповідних грошових коштів на депозитний рахунок.

У пункті 6.3.5 договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 (в редакції додаткової угоди №10 від 10.02.2016) зазначено, що банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з депозитного рахунка, з кореспондентського рахунка та з будь-яких інших рахунків вкладника, відкритих у банку та таких, що будуть відкриті у банку, у випадках та порядку, передбачених цим договором.

Крім того, 04.08.2005 між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" (заставодавець) укладено договір застави майнових прав №15-5/23-06.

Відповідно до п. 1.1 договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005 заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя, що витікають з договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі Visa International від 04.08.2005 № 15-123-06 та договору про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-223-06.

Згідно п. 1.2 договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005 заставодавець з метою забезпечення своїх зобов`язань, викладених в договорі підтримки та договорі про розрахунки, заставляє майнові права, а саме право вимоги коштів з рахунку № НОМЕР_1 (в редакції додаткової угоди №2 від 04.01.2008), відкритого заставодержателем відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06, і яке є предметом застави за цим договором.

У п. 2.1.2 договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005 зазначено, що заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за цим договором, договором підтримки та договором про розрахунки здійснити погашення заборгованості за рахунок коштів, які обліковуються на депозитному рахунку, зазначеному в п. 1.2 договору.

Сторони у пункті 2.1.3 договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005 встановили, що заставодержатель має право звертути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України та цим договором у випадку, зокрема, виникнення у нього права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем своїх зобов`язань за договором підтримки та/або договором про розрахунки; інших випадках, передбачених чинним законодавством, цим договором, договором підтримки, договором про розрахунки.

Пунктом 2.1.4 договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005 передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави достроково, якщо, зокрема, проти заставодержателя порушено провадження у справі про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію.

З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2017 на підставі рішення № 55-рш/БТ від 26.01.2017 Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 320 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Фортуна-банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

23.03.2017 Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" направило на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича заяву №010-11/1188 з кредиторськими вимогами до ПАТ "Фортуна-Банк" (т. 1; 10-17), в якій просило, зокрема, внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" як такі, що забезпечені заставою Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" згідно з: іпотечним договором № 21914Z1 від 11.01.2014; договором гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06; договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06.

В обґрунтування вказаних кредиторських вимог заявник вказав, що заборгованість АТ "Фортуна-Банк" перед Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" виникла за договором про підтримку членства банку в міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена Міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-2/23-06, договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 04.08.2005 №15-3/23-06 та складає станом на 20.03.2017 - 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США. При цьому, вказані вимоги забезпечені договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06, а саме заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладному (депозитному рахунку) АТ "Фортуна-Банк", відкритому згідно з умовами договору гарантійного депозиту № 15-4/23-06 від 04.08.2005.

Листом від 29.05.2017 №349/11 та листом від 05.07.2017 № 657/11 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченко Андрій Володимирович повідомив відповідача про те, що вимоги АТ "Укрексімбанк" включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення та підлягають задоволенню в сумі 411 538 846,08 грн. Інші заявлені суми не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у зв`язку з непідтвердженням вказаних вимог фактичним даним, що містяться в розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк".

Не погодившись з рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка А.В. про невизнання в повному обсязі кредиторських вимог АТ "Укрексімбанк" до АТ "Фортуна-Банк", зазначених у заяві №010-11/1188 від 23.03.2017, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (справа № 910/22633/17) про:

1. Визнання протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму 411 538 846,08 грн.

2. Зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича:

- включити кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на суму 411 542 178,50 грн. та 9 163, 43 доларів США до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк";

- окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" як такі, що підлягають позачерговому задоволенню, а саме за: кредитним договором № 21914D1 від 11.01.2014 в сумі 258 292 646,81 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" згідно з іпотечним договором № 21914Z1 від 11.01.2014; Договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 року № 15-2/23-06, договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 04.08.2005 № 15-3/23-06 в сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" згідно з договором гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-5/23-06.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/22633/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" відмовлено повністю.

Господарський суд міста Києва у рішенні від 30.07.2018 встановив, що листом від 22.12.2017 за № 023-00/5709 АТ "Укрексімбанк" повідомило АТ "Фортуна-Банк", що на виконання вимог частини п`ятої статті 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернено стягнення на предмет забезпечувального обтяження (право грошової вимоги, а саме право грошової вимоги коштів з вкладного (депозитного)) рахунку, відкритого АТ "Фортуна-Банк" відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06.

Відповідно до виписки з рахунку для обліку коштів гарантійного депозиту №15-4/23-06 від 04.08.2005, АТ "Укрексімбанк" 27.12.2017 проведено списання грошових коштів у наступних сумах: 99,88 доларів США (2 791,10 грн.); 19,68 доларів США (549,95 грн.); 9 163,43 доларів США (256 068,08 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав про відсутність правових підстав для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича включити кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США, оскільки позивач реалізував свої права як заставодержатель за договором застави майнових прав № 15-5/23-06 від 04.08.2005 на задоволення своїх вимог в сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США за договором про підтримку членства банку в міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-2/23-06, договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 01.08.2005 за рахунок грошових коштів, що були розміщенні АТ "Фортуна-Банк" на рахунку, відкритому в АТ "Укрексімбанк" згідно з умовами договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Приписами частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов`язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Враховуючи обставини справи, вказані вище норми матеріального права та умови договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005, суд апеляційної інстанції вказує, що вимоги АТ "Укрексімбанк" за договором про підтримку членства банку в міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-2/23-06, договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 04.08.2005 №15-3/23-06 забезпечені договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06, а саме заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладному (депозитному рахунку) АТ "Фортуна-Банк", відкритому згідно з умовами договору гарантійного депозиту № 15-4/23-06 від 04.08.2005. Тому вимоги, які забезпечені заставою майнових прав на депозитні кошти у сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США підлягають задоволенню у будь-якому випадку за рахунок заставного майна, проте, з урахуванням вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що вірно встановилено судом першої інстанції.

Однак, відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов`язаний повідомити у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

В силу частин 1, 2 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави (стаття 23 Закону України "Про заставу").

Якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю (частина 1 статті 25 Закону України "Про заставу").

Таким чином, за загальними нормами, що регулюють правовідносини застави, так і нормами спеціального закону, що регулюють правовідносини застави під час ліквідації банку, а також пунктами 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005, які встановлюють право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави, передбачено першочергове звернення стягнення на заставне майно, що не впливає на порушення черговості задоволення вимог інших кредиторів, оскільки вимоги заставодержателя задовольняються виключно за рахунок заставного майна.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час процедури ліквідації не наділено повноваженнями самостійно визначати методи позачергового погашення перед кредиторами заборгованості банку, що ліквідується, а визначений Уповноваженою особою метод погашення заборгованості шляхом витребування заставних коштів у сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США, розміщених згідно договору гарантійного депозиту №15-4/23-06 від 04.08.2005, буде суперечити приписам ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 20 Закону України "Про заставу" та пунктів 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 договору застави майнових прав №15-5/23-06 від 04.08.2005 і у разі витребування заставних коштів призведе до порушення прав відповідача, як заставодержателя та неможливістю у подальшому поновлення його прав.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/22633/17 встановлено, що, оскільки Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" реалізувало свої права як заставодержатель за договором застави майнових прав № 15-5/23-06 від 04.08.2005 на задоволення своїх вимог в сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США, тому відсутні правові підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" Федорченка Андрія Володимировича включити кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/22633/17, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

З огляду на вищенаведене, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", звертаючись з позовними вимогами про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів у справі № 910/22633/17, реалізувало своє право як заставодержателя за договором застави майнових прав, про що також було встановлено рішенням суду у вказаній вище справі, що на переконання колегії суддів, є єдиним ефективним способом захисту його порушених прав.

Так, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи вимоги про стягення коштів дійшов до передчасного висновку без врахування всіх вказаних вище обставин та обставин, встановлених рішенням суду у справі №910/22633/17, а тому рішення суду першої інстанцій в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в даній частині.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним списання Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк", суд першої інстанції вказав наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів).

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З метою встановлення ефективності способу захисту, який був обраний позивачем шляхом визначення позивачем предмету позову, суд повинен дослідити підстави позову та з`ясувати суть порушеного права.

Так, зважаючи на обґрунтування позовних вимог, спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з відсутністю у АТ "Укрсімбанк" правових підстав для списання грошових коштів з банку, що знаходяться в процедурі ліквідації.

Водночас, заявлена позивачем вимога в частині визнання протиправним списання Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк", не зможе забезпечити поновлення порушеного права, оскільки зводиться лише до встановлення судом обставин неправомірності дій АТ "Укрсімбанк" та у будь-якому випадку передбачає необхідність застосування додаткових засобів захисту шляхом звернення до суду з іншими вимогами для реального відновлення порушеного права позивача, а отже, обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як є неповним (недостатнім), та не забезпечує таким чином мету здійснення правосуддя та дотримання принципу процесуальної економії.

Також, місцевий господарський суд правильно вказав, що вимога про визнання протиправним списання Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк", фактично є обставиною, якою позивач обґрунтовує свою вимогу про стягнення з АТ "Укрсімбанк" на користь АТ "Фортуна-Банк" грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США.

За наведених обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" в частині визнання протиправним списання Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" також не підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, судом першої інстанції прийняте рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 у справі № 910/847/19 підлягає скасуванню частково з прийняттям у справі нового рішення суду про відмову у задоволенні позову повністю.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 у справі № 910/847/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 у справі № 910/847/19 скасувати частково.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35-В; код 26254732) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; код 00032112) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 5 826 (п`ять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 53 коп.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/847/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту постанови 03.10.2019 у звязку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім