ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року

м. Київ

cправа № 905/90/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А.,

за участю помічника судді, який виконує обов`язки серетаря судового засідання: Бойчук А.П.,

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 (колегія суддів: Гребенюк Н. В., Пушай В. І., Чернота Л. Ф.) і рішення Господарського суду Донецької області від 02.04.2019 (суддя Лейба М. О.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа"

про стягнення 124 701 179,25 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Донецької області із позовом до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" (далі - ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа") про стягнення основного боргу, інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за неналежне виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 124 701 179,25 грн.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" неналежно виконано умови договору купівлі-продажу природного газу від 29.12.2014 № 1344/15-ТЕ-7 (далі - Договір) в частині повної та своєчасної оплати вартості природного газу.

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій.

2.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.04.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 у справі № 905/90/19, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суму основного боргу у розмірі 60 448 606,28 грн, трьох процентів річних у розмірі 5 321 133,48 грн, інфляційних втрат у розмірі 41 467 588,30 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 530 333,88 грн.

2.2. Частково задовольняючі позовні вимоги господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач в порушення умов Договору не виконав зобов`язання щодо оплати поставленого газу, а тому за ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" рахується заборгованість за зобов`язання січня 2015 року в розмірі 60 448 606,28 грн. Також господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню як правомірна та обґрунтована. При цьому, перевіривши розрахунок трьох процентів річних, суди дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення зазначеної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про стягнення пені, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про відмову у задоволенні стягненні пені, оскільки відповідно до Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (далі - Закон) нарахування пені не має здійснюватися з 07.02.2015.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Частково не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 і рішенням Господарського суду Донецької області від 02.04.2019 у справі № 905/90/19, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернулося АТ "НАК" Нафтогаз України" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 і рішення Господарського суду Донецької області від 02.04.2019 у справі № 905/90/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 17 463 850,65 грн та трьох процентів річних у розмірі 0,54 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" на користь АТ "НАК" Нафтогаз України" пеню у розмірі 17 463 850,65 грн і три проценти річних у розмірі 0,54 грн.

3.2. В обґрунтування касаційної скарги АТ "НАК" Нафтогаз України" зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме статті 625 Цивільного кодексу України, статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси". Крім того, скаржник зазначає, що господарські суди безпідставно наділили позивача статусом енергопостачальної компанії, оскільки останній не був і не є енергопостачальною компанією, а тому до нього не можуть бути застосовані норми Закону.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 29.12.2014 між ПАТ "НАК" Нафтогаз України" (продавець) та ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" (покупець) було підписано Договір.

4.2. Пунктами 1.1 - 1.2 Договору передбачено, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК" Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

4.3. Пунктом 2.1 Договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 333500 тис. куб.м, у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м): січень - 64000, лютий - 6 1000, березень - 4 6000, квітень - 17000, травень - 8500, червень - 6000, липень - 5500, серпень - 5500, вересень - 7000, жовтень - 20000, листопад - 38000, грудень - 55000.

4.4. У пунктах 2.1.1, 2.1.2 Договору сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до установленого порядку, а також допуск відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу.

4.5. Умовами пунктів 3.3, 3.4 Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

4.6. Відповідно до пункту 5.2 Договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу належить 1 091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, а всього з ПДВ 1 309,20 грн.

4.7. Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

4.8. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ XI Договору).

4.9. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що поставка газу за Договором була здійснена позивачем згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 60 448 606,28 грн. Зазначений акт підписаний представниками обох сторін Договору та скріплений печатками юридичних осіб.

4.10. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що відповідач в порушення умов Договору зобов`язання щодо оплати поставленого газу не виконав, а тому суди дійшли висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 60 448 606,28 грн підлягає задоволенню як правомірна та обґрунтована.

4.11. Установивши, що розрахунок інфляційних втрат є методологічно та арифметично вірним, господарські суди попередніх інстанцій також дійшли висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 41 467 588,30 грн.

4.12. Щодо позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних у розмірі 5 321 134,02 грн, господарські суди попередніх інстанцій, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, дійшли висновку про часткове задоволення зазначеної позовної вимоги, а саме у розмірі 5 321 133,48 грн.

4.13. Відповідно до пункту 7.2 Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

4.14. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано до стягнення пеню у розмірі 17 463 850,65 грн за шість місяців прострочення щодо кожного місяця поставки газу з 17.02.2015 до 16.08.2015.

4.15. Здійснивши перерахунок пені за періоди зазначені позивачем, враховуючи поширення на спірні правовідносини мораторію, пов`язаного із стягненням пені, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. Предметом позову у справі є вимога позивача про стягнення основного боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 29.12.2014 № 1344/15-ТЕ-7.

5.3. Судові рішення господарських судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог АТ "НАК" Нафтогаз України" не оскаржуються.

5.4. Підставою подання касаційної скарги стала незгода скаржника з судовими рішеннями господарських судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 17 463 850,65 грн та трьох процентів річних у розмірі 0,54 грн.

5.5. З урахуванням приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

5.5. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що відповідно до Закону нарахування пені не має здійснюватися з 07.02.2015.

5.6. Не погоджуючись із зазначеним висновком господарських судів попередніх інстанцій, АТ "НАК" Нафтогаз України" у касаційній скарзі зазначає, що суди безпідставно наділили позивача статусом енергопостачальної компанії, оскільки останній не був і не є енергопостачальною компанією, а тому до нього не можуть бути застосовані норми Закону.

5.7. Згідно зі статтею 1 Закону метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31.12.2015 цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

5.8. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

5.9. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" установлено, що гарантованими постачальниками природного газу є суб`єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

5.10. У пункті 5 статуту НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності НАК "Нафтогаз України" є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

5.11. Пунктом 6 статуту НАК "Нафтогаз України" (у зазначеній редакції) установлено, що предметом діяльності НАК "Нафтогаз України" є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

5.12. Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

5.13. Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

5.14. Ураховуючи викладене, в силу приписів чинного законодавства та в розумінні статті 2 Закону, Верховний Суд дійшов висновку, що АТ "НАК" Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі № 913/66/18.

5.15. Отже, Верховний Суд вважає необґрунтованим доводи скаржника про те, що АТ "НАК "Нафтогаз України" не є енергопостачальною компанією, а тому до нього не можуть бути застосовані норми Закону.

5.16. Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

5.17. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

5.18. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

5.19. Також судами установлено, що ККП Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" здійснює свою господарську діяльність у м. Донецьку, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р.

5.20. Оскільки господарські суди установили, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною 2 статті 2 Закону, та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення пені.

5.21. Доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 0,54 грн, не відобразили яким саме чином був здійснений розрахунок цієї заборгованості, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон". При цьому, апеляційною інстанцією при здійсненні перерахунку трьох відсотків річних також установлено правильність висновку суду першої інстанції про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 5 321 133,48 грн.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.4. Відповідно до частини 1 статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що постанова і рішення господарських судів попередніх інстанцій у цій справі ухвалені із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

6.6. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися господарські суди попередніх інстанцій, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 905/90/19.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 і рішення Господарського суду Донецької області від 02.04.2019 у справі № 905/90/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

В. А. Зуєв