номер провадження справи 4/122/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019 Справа № 908/1690/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат», (16703, Чернігівська область, м. Ічня, вул. Вишнева, буд. 4) представник позивача адвокат Кривошей Євгеній Володимирович, (04136, м. Київ, а/с 5)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», (49126, м. Дніпро, бул. Слави, буд. 45)

про стягнення 243078,43 грн.

09.07.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат», м. Ічня Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м. Дніпро про стягнення 243078,43 грн. заборгованості за договором поставки № 305 від 01.03.2017, в тому числі 234780,00 грн. основного боргу, 6054,06 грн. інфляційних втрат та 2244,37 грн. 3 % річних.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2019 справу № 908/1690/19 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.07.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.07.2019 у зв`язку із усуненням недоліків прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1690/19 в порядку спрощеного позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/122/19, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 11, 525, 526, 530, 601, 610, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України та умови договору поставки № 305 від 01.03.2017. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що через порушення відповідачем умов договору поставки № 305 від 01.03.2017 та положень чинного законодавства в частині оплати отриманого товару за ТОВ «Український Рітейл» рахується 234780,00 грн. заборгованості за отриманий товар. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару за договором поставки відповідно до вимог чинного законодавства позивачем відповідачу нараховані: 3 % річних в розмірі 2244,37 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6054,06 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на його користь 234780,00 грн. основного боргу, 6054,06 грн. інфляційних втрат та 2244,37 грн. 3 % річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3646,18 грн. судового збору та 14000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.07.2019 у справі № 908/1690/19 відповідачу запропоновано у строк до 16.08.2019 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання.

Відзив на позовну заяву (б/н і б/д) від ТОВ «Український Рітейл» надійшов до служби діловодства суду 20.08.2019 за вх. № 08-08/17079/19.

За приписами ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові коти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з конверту, в якому відзив на позовну заяву (б/н і б/д) надійшов до служби діловодства суду, та поштової накладної «Укрпошта Стандарт» (штрихкодовий ідентифікатор 038) до відділення поштового зв`язку для відправлення відзив наданий 15.08.2019.

Таким чином, суд вважає, що відповідач належним чином виконав вимоги ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2019 у справі № 908/1690/19, відзив на позовну заяву б/н і б/д (вх. № 08-08/17079/19 від 20.08.2019) судом прийнятий до розгляду та залучений до матеріалів справи № 908/1690/19.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що між сторонами дійсно укладений договір поставки № 305 від 01.03.2017, за умовами якого позивач зобов`язався поставляти відповідачу товар, проте відповідач вважає, що позивачем не доведено наявності його заборгованості перед ПрАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» за договором поставки № 305 від 01.03.2017. Свою позицію відповідач мотивує тим, що відповідно до умов п. 1.5 вказаного договору поставки зобов`язання по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару і товаросупровідних документів покупцеві згідно з умов договору та чинного законодавства України. Позивачем у якості доказів поставки товару надані видаткові накладні, які оформленні з суттєвими недоліками та без додержання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки в них не зазначено посаду особи та дані особи, якою вченого підпис на цих накладних від імені ТОВ «Український Рітейл». Отже, надані позивачем видаткові накладні та товарно-транспортні накладні не можуть бути прийняті судом як первинні документи. На підставі зазначеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначив, що з аналізу змісту Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» слідує, що первинний документ містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Наявність в первинних документах недоліків щодо їх оформлення не може бути підставою для висновку про відсутність господарської операції. Крім того, на кожній видатковій накладній, за якими поставлявся товар відповідачу і за якими відповідач не розрахувався за отриманий товар, міститься підпис особи, яка отримувала товар, скріплений печаткою ТОВ «Український Рітейл». Також позивач просив суд врахувати, що поставка кожної окремої партії товару здійснювалася на підставі заявок на поставку товару і якщо порівняти інформацію, наведену в заявках на поставку товару, з інформацією, яка міститься у видаткових накладних, то вбачається, що саме за цими заявками здійснювалися поставки.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 28.08.2019 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 27.09.2019.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

01.03.2017 Публічним акціонерним товариством «Ічнянський молочно-консервний комбінат», (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки № 305 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього Договору. (п. 1.1)

Відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» від 30.04.2018 змінено тип акціонерного товариства з «публічне» на «приватне» та відповідно змінено найменування Товариства на Приватне акціонерне товариство «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (позивач у справі), яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат».

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. У разі якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії Договору жодна зі сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Сторонами доказів розірвання Договору поставки суду не надано.

В пункті 1.2 Договору сторонами погоджено, що найменування, асортимент і ціна товару, який постачається, зазначається в додатку № 1 «Специфікація», який є невід`ємною частиною Договору.

Згідно зі Специфікацією, що є Додатком № 1 до Договору, сторонами визначені найменування товару, виробник товару, країна виробника, одиниці виміру, кількість одиниць в упаковці, строк придатності товару, а також базисна ціна за одиницю товару.

Так, відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до Договору), сторони обумовили поставку наступного товару - молоко згущене «ІЧНЯ» з цукром ДСТУ 8,5 %, 370 гр. ж/б, молоко згущене «ІЧНЯ» Іриска варене, 8,5 %, 370 гр. ж/б, продукт молочний згущений «ІЧНЯ» з цукром 8,5 % 480 гр. ПЕТ БУТ.

Відповідно до п. 2.1 Договору товар поставляється Постачальником окремими партіями у відповідності до замовлення на поставку.

За умовами п. 3.2 Договору приймання товару за кількістю і якістю здійснюється Покупцем в місці поставки товару в момент отримання товару від Постачальника на підставі товаросупровідних документів.

Пунктом 3.7 Договору сторонами погоджено, що разом з товаром Постачальник зобов`язаний надати наступні товаросупровідні документи: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; посвідчення якості товару; інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України.

Згідно з п. 6.1 Договору ціна на товар визначається на підставі погодженої сторонами Специфікації та може бути змінена виключно за попередньою домовленістю з Покупцем, не більше одного разу в квартал і не більше ніж на 5 % від поточної ціни. Нова ціна починає діяти з дати, зазначеної в Специфікації.

Матеріали справи свідчать, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, а саме: здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару.

Так в матеріалах справи містяться наступні видаткові накладні, за якими здійснювалася поставка товару:

- № МК_00005086 від 20.12.2018 на суму 45750,00 грн.;

- № МК_00005159 від 25.12.2018 на суму 84220,50 грн.;

- № МК_00000032 від 02.01.2019 на суму 202176,00 грн.;

- № МК_00000070 від 08.01.2019 на суму 21381,30 грн.

Всього у період з 20.12.2018 по 08.01.2019 позивачем відповідачу за Договором поставки № 305 від 01.03.2017 поставлено товар на загальну суму 353527,80 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні № РМК_00005086 від 20.12.2018, № РМК_00005159 від 25.12.218, № РМК_00000032 від 02.01.2019, № 58660 від 08.01.2019, а також податкові накладні № 213 від 20.12.2018, № 252 від 25.12.2018, № 22 від 02.01.2019, № 56 від 08.01.2019 з доказами щодо їх прийняття фіскальною службою, які підтверджують поставку відповідачу зазначених вище партій товару на вказані суми.

Всі вищезазначені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні скріплені підписами уповноважених осіб з боку Постачальника і Покупця та скріплені печатками підприємств.

Відповідач претензій щодо поставленого товару позивачу не пред`являв.

Доказів щодо не поставки або неповної поставки Постачальником товару згідно Договору поставки № 305 від 01.03.2017 відповідач суду не подав.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору поставки № 305 від 01.03.2017 на суму 353527,80 грн. є доведеним.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Умовами пункту 3 Додатку № 6 до Договору поставки № 305 від 01.03.2017 «Комерційні умови договору» сторони погодили, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 55 календарних днів від дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Таким чином, сторонами чітко визначений строк оплати отриманого товару. Зокрема, строк оплати товару, поставленого за видатковою накладною № МК_00005086 від 20.12.2018, до 13.02.2019 включно, за видатковою накладною № МК_00005159 від 25.12.2018 - до 18.02.2019 включно, за видатковою накладною № МК_00000032 від 02.01.2019 - до 26.02.2019 включно і за видатковою накладною № МК_00000070 від 08.01.2019 - до 04.03.2019 включно.

Пунктом 6.6 Договору встановлено, що вимога Постачальника про оплату поставленого товару припиняється зарахуванням вимог Покупця по оплаті повернутих або таких, що підлягають поверненню Постачальнику, товарів, вимог Покупця по оплаті послуг, зазначених в Додатку № 6 до Договору, вимог покупця про сплату штрафів, інших зустрічних вимог Покупця за цим Договором і іншим Договорам, які укладені між сторонами. Зарахування здійснюється за письмовою завою покупця, направленою на поштову адресу Постачальника.

Згідно з заявами-повідомленнями відповідача № 513 від 26.02.20119 і № 655 від 22.03.2019 про зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість за Договором поставки № 305 від 01.03.2017 була зменшена 26.02.2019 на суму 114747,80 грн. і 22.03.2019 - на суму 4000,00 грн.

Отже, залишок неоплаченого товару, який поставлявся за Договором поставки № 305 від 01.03.2017, складає 234780,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ст. 692 ЦК України не виконав умови Договору в частині оплати вартості поставленого товару, не сплатив кошти за товар, що призвело до невиконання грошового зобов`язання і виникнення боргу за поставлений товар в сумі 234780,00 грн.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не надав.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням викладеного, оскільки основна заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 234780,00 грн. за поставлений позивачем товар станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 234780,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

Оцінивши заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що позивачем не доведено наявності заборгованості ТОВ «Український Рітейл» за Договором поставки № 305 від 01.03.2017, судом ці заперечення не приймаються, з огляду на наступне.

Зокрема, як на підставу не визнання свого зобов`язання з оплати товару, поставленого за Договором поставки № 305 від 01.03.2017, відповідач посилається на відсутність в видаткових накладних та товарно-транспортних накладних зазначення посади особи, яка їх підписувала, та її прізвища.

Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За змістом ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Цим же Положенням затверджено, що накладна - це документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Як встановлено судом, видаткові накладні, за якими позивачем здійснювалася поставка товару в рамках Договору поставки № 305 від 01.03.2017, є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Згідно з ч., ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскільки в матеріалах справи достатньо доказів здійснення позивачем спірних поставок, то не зазначення у видаткових накладних посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції з боку відповідача, не є суттєвим недоліком, тим більш не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за отриманий ним товар та не дає можливості в односторонньому порядку відмовитись від зобов`язання.

Крім того, судом враховано, що таке порушення було допущено саме з боку відповідача (особою або особами, відповідальними за приймання товару), а не позивачем, а питання підтвердження повноважень представників сторін договором не визначено.

Також суд зауважує, що підписи з боку відповідача на товарно-транспортних та видаткових накладних, за якими здійснювалися поставки товару за умовами Договору поставки № 305 від 01.03.2017, засвідчені печаткою ТОВ «Український Рітейл» та відповідач не оспорює належність зазначеної печатки йому.

При вирішення спору у даній справі суд також врахував, що пунктом 3.9 Договору передбачено, що Покупець вправі відмовитись від приймання товару, поставленого Постачальником, якщо товар поставлено без відповідного замовлення покупця та/або поставлений постачальником з порушенням умов даного Договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору також передбачено, що якщо при прийманні товару виявиться невідповідність супровідних документів товару, що поставляється, умовам договору або вимогам законодавства (кількість, якість, інші обов`язкові реквізити первинних документів), Покупець вправі відмовитися від приймання товару, або прийняти товар, якщо якість товару відповідає умовам Договору.

Статтею 666 ЦК України встановлено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. (частина 1) Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. (частина 2)

Відповідач не повертав товар позивачу, не звертався до позивача з претензіями щодо кількості та якості поставленого товару або відсутності належних товаросупровідних документів на товар, а тому його доводи про ненастання строку оплати є безпідставними.

Крім того, статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Так, позивач, уклавши Договір поставки № 305 від 01.03.2017 і передавши товар відповідачу, розраховує на отримання оплати у розумні строки.

Відмова від оплати товару відповідачем після того, як з дати останньої поставки товару минуло майже дев`ять місяців, свідчить про намагання відповідача уникнути обов`язку оплати за Договором.

Також судом приймається до уваги наявний в матеріалах справи Акт звірки взаємних розрахунків станом на 28.02.2019 за Договором № 305 від 01.03.2017, в якому відображено початкове сальдо на користь позивача в сумі 1216159,99 грн., а також спірні поставки за 02.01.2019 і за 08.01.2019.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та, в окремих випадках, - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Відповідач не заперечив факту підписання Акту звірки взаємних розрахунків станом на 28.02.2019 за Договором № 305 від 01.03.2017.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача 6054,06 грн. втрат від інфляції та 2244,37 грн. 3 % річних суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за Договором поставки № 305 від 01.03.2017, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 6054,06 грн. втрат від інфляції, які розраховані за несплату відповідачем товару, поставленого за наступними видатковими накладними:

- № МК_00005159 від 25.12.2018 на залишок несплаченої заборгованості в розмірі 11222,70 грн.;

- № МК_00000032 від 02.01.2019 на суму 202176,00 грн.;

- № МК_00000070 від 08.01.2019 на суму 21381,30 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний неправильно, проте, оскільки розгорнутий розрахунок суми інфляційних втрат позивачем не наведений, суд не може встановити які саме помилки допущені позивачем при здійснені відповідного розрахунку.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню частково в розмірі 4952,07 грн. В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в задоволені позову відмовляється.

Що стосується 3 % річних, слід зазначити наступне.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок 3 % річних, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2244,37 грн. заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 234780,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 4952,07 грн. інфляційних втрат та 2244,37 грн. 3 % річних. В іншій частині позовних вимог в задоволені позову відмовляється.

Що стосується судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч., ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (п. 4 ст. 126 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В підтвердження витрат на правничу допомогу (витрат на послуги адвоката) в сумі 14000,00 грн., позивачем додано до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги від 26.03.2018, укладеного позивачем із Адвокатським Бюро «Євгенія Кривошея» на невизначений строк, копію додаткової угоди № 24/06 від 18.06.2019 до договору про надання правничої допомоги від 26.03.2018, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЧН № 000089 від 15.12.2018.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26.03.2018 ставка оплати становить 1000,00 грн. на годину, без ПДВ.

Додатковою угодою № 24/06 від 18.06.2019 до договору про надання правничої допомоги від 26.03.2018 обумовлено надання позивачу правової допомоги у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору поставки № 305 від 01.03.2017 та необхідністю захисту інтересів позивача в суді. Орієнтовна вартість послуг (гонорар) бюро за цією додатковою угодою становить 14000,00 грн., яка складається з вартості ставок бюро відповідно до витраченого часу: на попереднє опрацювання матеріалів - 2 години; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, - 2 години; формування правової позиції - 1 година; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, відповідь на відзив, пояснення, оформлення та копіювання додатків до позовної заяви (направлення позовної заяви до суду) - 6 годин; судове представництво, а саме: участь в судових засіданнях (включаючи проїзд до господарського суду Запорізької області - 3 годин.

Разом із тим, в порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України позивачем не подано доказів на підтвердження фактичного здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а саме сплати на користь Адвокатського Бюро «Євгенія Кривошея» 14000,00 грн. Також не подано доказів на підтвердження виконання послуг адвокатом (фактичного надання послуг), зокрема, підписаного акту виконаних робіт із детальним розшифруванням наданих послуг та їх вартості.

Враховуючи наведене, заявлені позивачем до відшкодування з відповідача витрати на професійну правничу допомогу до стягнення не присуджуються.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат», м. Ічня Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м. Дніпро про стягнення 243078,00 грн. заборгованості за договором поставки № 305 від 01.03.2017, в тому числі 234780,00 грн. основного боргу, 6054,06 грн. інфляційних втрат та 2244,37 грн. 3 % річних задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», (49126, м. Дніпро, бул. Слави, буд. 45, ідентифікаційний код юридичної особи 34604386) на користь Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат», (16703, Чернігівська область, м. Ічня, вул. Вишнева, буд. 4, ідентифікаційний код юридичної особи 00381152) 234780 (двісті тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 2244 (дві тисячі двісті сорок чотири) грн. 37 коп. 3 % річних, 4952 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 07 коп. інфляційних втрат та 3629 (три тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн. 65 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено « 27» вересня 2019 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.