УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

01.10.2019Справа № 910/10953/19

За позовом Приватного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт"

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Прокредит Банк"

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Котков О.В.

Представники учасників справи:

від позивача Лавренюк Л.П. (адвокат);

від відповідача не з`явилися;

від третьої особи не з`явилися.

В підготовчому засіданні 01.10.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 242 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, повідомлено представника позивача, що повний текст ухвали буде складено та підписано 03.10.2019 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13 серпня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 12.08.2019 року до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку скасувати арешт коштів ПАТ "Миронівський хлібопродукт", що містяться на поточному розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 АТ "Прокредит банк" (МФО: 320984, ), накладений постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ДВС Київського обласного управління юстиції на виконання рішення Миронівського районного суду від 29.09.2004 року у справі № 2-344.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2005 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ДВС Київського обласного управління юстиції винесена постанова № 56-1 про арешт коштів боржника, на підставі якої накладено арешт на розрахунковий рахунок № 31 ПАТ "Миронівський хлібопродукт" в АТ "Прокредит банк", однак на теперішній час арешт, накладений згідно постанови головного державного виконавця від 15.04.2005 року, з рахунку, що належить позивачу не знято, що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належними йому коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/10953/19 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.09.2019 року.

В підготовчому засіданні 10.09.2019 року судом оголошувалася перерва.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

15.04.2005 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Київського обласного управління юстиції Власюком Д.В. винесено постанову № 56-1 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти АТЗТ «Миронівський хлібопродукт» (правонаступником якого є ПАТ «Миронівський хлібопродукт») в межах 3 212 592,90 грн., що містяться на всіх рахунках, зокрема, в ЗАТ «Прокредіт банк» (код 320984). Вказана постанова винесена при примусовому виконанні рішення Миронівського районного суду від 29.09.2004 року у справі № 2-344.

У відповідності до довідки № 17-2/19/34 від 17.01.2019 року, виданої АТ «Прокредит банк», станом на 31.12.2018 року ПАТ «Миронівський хлібопродукт» має відкритий поточний розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 (дата відкриття 28.02.2002 року).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до АТ «Прокредит банк» із заявою про закриття вказаного вище поточного розрахункового рахунку.

Листом № 12/19/2070 від 14.02.2019 року АТ «Прокредит банк» було відмовлено ПАТ «Миронівський хлібопродукт» у закритті розрахункового рахунку, з підстав накладення арешту на кошти, що містяться на вказаному розрахункову рахунку відповідно до постанови від 15.04.2005 року № 56-1, винесеної головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Київського обласного управління юстиції Власюком Д.В. при примусовому виконанні рішення Миронівського районного суду від 29.04.2004 року № 2-344.

В листі № 624 від 15.02.2019 року (у відповідь на запит ПАТ «Миронівський хлібопродукт» № 1/4 від 31.02.2019 року) заступник начальника відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Київській області повідомив, що згідно пошуку АСВП за боржником відомості про перебування на примусовому виконанні будь-яких виконавчих документів про стягнення з ПАТ «Миронівський хлібопродукт» () відсутні, відомості про перебування на примусовому виконанні виконавчого документа № 2-344 від 29.09.2004 року, виданого Миронівським районним судом також відсутні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що накладений постановою № 56-1 про арешт коштів боржника головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Київського обласного управління юстиції Власюка Д.В. при примусовому виконанні рішення від 29.09.2004 року № 2-344 арешт на кошти не знятий, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 29.04.2004 року № 2-344 на виконанні у виконавчій службі не перебуває, що є підставою для скасування арешту коштів за рішенням суду.

Посилаючись на приписи ст. 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач вказує, що накладений на кошти ПАТ «Миронівський хлібопродукт» арешт порушує законні права та інтереси позивача щодо розпорядження коштами, власником яких він є.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, оскільки він носить публічно-правовий характер.

Частинами 1-4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З викладеного слідує, що при прийнятті процесуального рішення за результатами судового дослідження матеріалів справи, суд є самостійним та незалежним. При цьому, висновки суду повинні ґрунтуватися на нормах матеріального права з дотриманням норм процесуального права та узгоджуватися із висновками викладеними в постановах Верховного Суду.

У порядку господарського судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 5 постанови № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз`яснив, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 4 ГПК України.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати в порядку звернення до суду зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Таким чином, позов до господарського суду про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником чи особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), за умови, що такі особи є юридичними особами. Відповідачами (іншою стороною спору) у справі мають бути боржник і стягувач, тобто особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Цей пункт кореспондується з п. 5 вказаної постанови.

Так, предметом розгляду у даній справі є скасування арешту коштів ПАТ "Миронівський хлібопродукт", що містяться на поточному розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 АТ "Прокредит банк", накладеного постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ДВС Київського обласного управління юстиції на виконання рішення Миронівського районного суду від 29.09.2004 року у справі № 2-344.

Тобто, в даному випадку, спір щодо належності позивачу грошових коштів відсутній та не оспорюється, позовні вимоги не пов`язані з правом на майно, а заявлені вимоги фактично зводяться до оскарження стороною виконавчого провадження дій щодо не зняття арешту, накладеного під час виконання судового рішення, що не пов`язане з позовним провадженням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За приписами ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Аналіз правових норм, передбачених частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства.

Водночас, в ч. 2. ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У зв`язку з тим, що арешт на кошти накладений в рамках примусового виконання рішення Миронівського районного суду від 29.09.2004 року у справі № 2-344, правовідносини між сторонами у даній справі не є господарськими, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

При цьому, суд відмічає, що ПАТ «Миронівський хлібопродукт» не позбавлене права звернутися до Миронівського районного суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, в даному випадку, в межах виконання рішення від 29.09.2004 року у справі № 2-344.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 910/10953/19 за позовом б/н від 12.08.2019 року Приватного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Прокредит Банк" про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили 01 жовтня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя О.В.Котков