СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р. Справа № 922/1334/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Пуль О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роній Фарм" (вх.№2270 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19 (ухвалене суддею Хотенцем П.В. у приміщенні господарського суду Харківської області 18.06.2019 о 12:12 год., повний текст рішення складено 24.06.2019)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Тигрес", с. Липини

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роній Фарм", м. Мерефа

про стягнення 23432,58 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роній Фарм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес" 23432,58 грн. заборгованості за договором поставки № ТР12-110 від 23 листопада 2012 року та 1921,00 грн. судового збору.

ТОВ "Роній Фарм" з рішенням не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19 повністю і прийняти нове, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що договором поставки сторони встановили, що обов`язок оплати виникає лише після реалізації отриманого товару третім особам. Зазначений у позовній заяві товар на суму 21520,69 грн. не був реалізованим відповідачем, про що в передбаченому п.6.2 договору порядку позивач сповіщався шляхом направлення письмового повідомлення факсом. Більша частина вказаного товару на загальну суму 18994,48 грн. була повернута позивачу у березні та серпні 2018. Проте частина не реалізованого товару не була вивезена позивачем у встановлений договором п`ятиденний строк. Оскільки договір чітко не встановлює граничного терміну реалізації товару, питання тривалості його знаходження в роздрібній торгівлі обмежено лише їх строками придатності та бажанням відповідача тримати товар на полках аптек. Аналіз положень пунктів 6.1-6.3 договору свідчить про наявність у позивача обов`язку вивезти нереалізований товар з настанням граничного терміну реалізації. При цьому договором не регламентовано питання щодо подальшої долі товару, у якого настав граничний термін реалізації, але який не був вивезений позивачем з будь яких причин. Відповідно, для відповідача не встановлено й обов`язку щодо оплати такого товару, на чому наполягає позивач. Як зазначає відповідач, в будь якому разі до моменту реалізації товару третім особам, у ТОВ "Роній Фарм" не виникає обов`язку оплати цього товару. Таким чином, на його думку, є всі підстави стверджувати, що у ТОВ "Роній Фарм" не існує боргу за договором поставки №ТР12-110 від 23.11.2012 перед позивачем.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2019 поновлено ТОВ "Роній Фарм" строк подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Роній Фарм" на рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19; встановлено учасникам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 5 днів з дня вручення даної ухвали; попереджено сторони, що апеляційна скарга на рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19.

03.09.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (вх.№8307).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

23.11.2012 між ТОВ "Тигрес" (постачальник) та ТОВ Роній Фарм" (покупець) укладено договір поставки № ТР12-110, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Поставка товару за цим договором здійснюється постачальником на підставі зробленої заяви покупця. Після отримання замовлення постачальник повідомляє покупця про можливість його виконання, про наявність цього товару на складі, про діючі ціни на товар, дату доставки та /або інші умови поставки замовленого товару. У разі досягнення сторонами згоди щодо асортименту, кількості, цін та інших умов поставки товару, постачальник формує накладну (п. 2.1 договору з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей). Поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі партії товару покупцю. Перехід права власності та ризику випадкового знищення та пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент підписання покупцем видатково-прибуткової накладної на партію товару (п. 2.5 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей).

Відповідно до пункту 5.1. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) оплата товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку, частинами по мірі реалізації товару третім особам, кожні 14 календарних днів за товар, який реалізовано за цей період. Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку. При здійсненні платежу покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної, або номер та дату рахунку.

Згідно наданих ТОВ "Тигрес" копій видаткових накладних, а саме №32050 від 07.06.2017, № 56504 від 05.10.2017, № 56488 від 05.10.2017, № 56489 від 05.10.2017, № 63566 від 03.11.2017, № 65027 від 10.11.2017, № 66646 від 17.11.2017, № 68406 від 24.11.2017, позивач здійснив відповідачу поставку товару за договором №ТР12-110 від 23.11.2012.

08.05.2019 позивач направив відповідачу вимогу, в якій повідомлялось, що у ТОВ Роній Фарм" перед ТОВ "Тигрес" по розрахунках за поставлений товар за договором поставки №ТР12-110 від 23.11.2012 рахується заборгованість за поставлений товар на загальну суму 29777,84 грн., з яких сума вже за реалізований товар становить 18116,36 грн. Враховуючи, що доказів належного виконання грошових зобов`язань у повному обсязі відповідачем не надано, позивач просив терміново погасити борг в повному обсязі.

07.02.2019 позивач направив відповідачу вимогу про погашення боргу від 05.02.2019, в якій повідомлялось, що у ТОВ Роній Фарм" перед ТОВ "Тигрес" по розрахунках за поставлений товар за договором поставки №ТР12-110 від 23.11.2012 рахується заборгованість за поставлений товар на загальну суму 27475,30 грн. Також, позивачем зазначалось про можливість повернути залишки товару, за наявності, у відповідності до п. 6.1 договору.

Звертаючись з позовом ТОВ "Тигрес" зазначало, що ні оплати, ні повернення нереалізованого товару не відбулося, борг не погашено. На думку позивача, станом на 15.02.2019 весь товар, що поставлявся відповідачу, ним реалізований та борг становить 21520,69 грн. Крім того, враховуючи наявність простроченої заборгованості позивачем нараховано за період з 15.02.2019 по 25.04.2019 суму пені у розмір 1485,81 грн., 3% річних у розмірі 123,82 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 302,26 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що обов`язок вивезти не реалізований товар, відповідно до умов договору, покладено саме на ТОВ "Тигрес" та у випадку не вивезення постачальником товару в термін передбачений п. 6.2 договору, покупець не несе жодної відповідальності за збереження товару постачальника. Відповідач зазначав, що вказаний у позовній заяві товар на суму 21502,69 грн. не був реалізований ним, про що в передбаченому п. 6.2 договору порядку, ТОВ "Тигрес" сповіщався шляхом направлення письмового повідомлення факсом. Крім того, більша частина вказаного у позові товару, на загальну суму 18994,48 грн., була повернута позивачу в березні та серпні 2018, а частина не реалізованого товару не була вивезена постачальником у встановлений договором строк. За поясненнями відповідача, в будь якому разі, до моменту реалізації товару третім особам, у нього не виникає обов`язку оплати цього товару. Враховуючи вищевикладене ТОВ Роній Фарм" стверджує, що у відповідача не існує боргу за договором поставки №ТР12-110 від 23.11.2012 перед позивачем.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що відповідач повідомлені позивачем обставини не спростував, та дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 21520,69 грн. заборгованості за отриманий товар обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню. Окрім того, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем за отриманий товар, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог і в частині пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 627, 629 ЦК України).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Тигрес" здійснив поставку товару за договором №ТР12-110 від 23.11.2012, про що свідчать копії видаткових накладних № 32050 від 07.06.2017, № 56504 від 05.10.2017, № 56488 від 05.10.2017, № 56489 від 05.10.2017, № 63566 від 03.11.2017, № 65027 від 10.11.2017, № 66646 від 17.11.2017, № 68406 від 24.11.2017.

Пунктом 6.1 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей сторони погодили, якщо товар не буде реалізований покупцем протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару, кожна із сторін має право вимагати повернення нереалізованого товару. З настанням строку, передбаченого п. 6.1 даного договору, постачальник забирає товар протягом 7 днів з дня письмового повідомлення, при умові збереження товарного вигляду. Покупець додатково сповіщає постачальника про настання граничного терміну реалізації товару шляхом направлення письмового повідомлення по факсу чи поштовим переказом (п. 6.2 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей). Відповідно до п. 6.3 договору, у випадку не вивезення постачальником товару у термін передбачений п. 6.2, покупець не несе жодної відповідальності за збереження товару.

У випадку невиконання покупцем обов`язку щодо оплати, постачальник має право застосувати оперативно-господарську санкцію припинити поставки товару до моменту виконання покупцем обов`язків (при цьому постачальник звільняється від відповідальності за поставку товару) та/або вимагати повернення товару, що ще не реалізований покупцем і за який не проведено оплату. При цьому покупець зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги постачальника на свій вибір: підготувати такий товар до повернення і надати постачальнику забрати його, або здійснити оплату за нього в повному обсязі. У разі, якщо покупець не повертає постачальнику товар у вказаний у цьому пункті строк, товар вважається реалізованим і покупець зобов`язаний сплатити постачальнику вартість такого товару в цей строк (п. 12.1 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей).

Звертаючись позовом позивач зазначав, що станом на 15.02.2019 у ТОВ Роній Фарм" відсутні залишки нереалізованого товару, а борг у розмірі 21520,69 грн. виник через не оплату реалізованого товару.

Посилання відповідача на те, що зазначений у позовній заяві товар на суму 21520,69 грн. не був реалізованим, про що позивач сповіщався шляхом направлення письмового повідомлення факсом є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять доказів такого повідомлення. Крім того, матеріали справи не містять доказів повернення позивачу товару.

Враховуючи, що відповідачем не надано ні доказів наявності залишків нереалізованого товару, ні доказів здійснення оплати за реалізований товар за видатковими накладним, ні доказів повернення товару, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 21520,69 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано до стягнення за період з 15.02.2019 по 25.04.2019 суму пені у розмірі 1485,81 грн., 3% річних у розмірі 123,82 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 302,26 грн.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. (ст. 232 ГК України).

Відповідно до п. 7.2 договору, в разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов`язання, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, період нарахування суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідний розрахунок відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 1485,81 грн., 3% річних у розмірі 123,82 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 302,26 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19 - без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роній Фарм" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2019 у справі №922/1334/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.10.2019

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль