ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019м. ДніпроСправа № 904/3399/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛІДЕР СМАКУ", м. Кременчук, Полтавська область

до Приватного підприємства "АГРАРНЕ ЗОЛОТО УКРАЇНИ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки № ТД-510/72 від 20.03.2017 у сумі 126 000,00 грн.

Без виклику (повідомлення) сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛІДЕР СМАКУ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "АГРАРНЕ ЗОЛОТО УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості за договором поставки №ТД-510/72 від 20.03.2017 у сумі 126 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору поставки № ТД-510/72 від 20.03.2017, в частині повної та своєчасної поставки товару.

Ухвалою суду від 08.08.2019, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення № 640. Відзив на позов до суду не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛІДЕР СМАКУ" (покупець - позивач) та Приватним підприємством "АГРАРНЕ ЗОЛОТО УКРАЇНИ" (постачальник - відповідач) укладено договір поставки № ТД-510/72.

Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві насіння соняшнику (не лущене) в мішках по 25 кг, в подальшому іменується «товар», а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Згідно з п.1.2. договору, асортимент, кількість, якість, термін і умови поставки, умови оплати поставленого товару, визначаються у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

У відповідності до п. 2.1. договору, ціна за одиницю виміру товару є договірною і обмовляється сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

Згідно з п. 2.2. договору, загальна сума договору складає сумарну вартість товару, поставленого на умовах цього договору протягом терміну його дії.

Відповідно до п. 3.1 договору, оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений в р. 11 цього договору. За домовленістю сторін, порядок розрахунків може бути змінений на будь-які способи розрахунків, що не суперечать чинному законодавству України.

Постачальник є платником податку на прибуток на загальних підставах відповідно до ставки, встановлений чинним законодавством України. Покупець є платником податку на прибуток на загальних підставах відповідно до ставки, встановленої чинним законодавством України.

Згідно з п. 3.2 договору, оплата товару проводиться в строки передбачені відповідними специфікаціями.

Строки та умови поставки обумовлюються у відповідних специфікаціях (п. 4.1 договору).

Відповідно до п.9.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 року. Сторони не звільняються від виконання своїх зобов`язань після закінчення терміну дії цього договору в частині рекламацій і врегулювання розрахунків між сторонами.

21.03.2017 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1, згідно з якою сторони дійшли згоди внести зміни і доповнення в п. 6.1 розділу 6 «Відповідальність сторін» Договору, виклавши його в такій редакції:

«У разі порушення постачальником терміну поставки партії товару, останній виплачує покупцеві договірну неустойку - пеню в розмірі 5% від вартості товару, поставка якого була прострочена, за кожен день прострочення поставки до повного виконання зобов`язання з постачання. Сторони вирішили відійти від положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та вирішили, що нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобов`язання з постачання товару не зупиняється через шість місяців від дня, коли дане зобов`язання мало бути виконано, а здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання з постачання товару до його повного виконання. Сторони домовилися, що до позовних вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання з постачання товару за цим договором застосовується термін позовної давності три роки.»

19.12.2017 між сторонами було підписано специфікацію (Додаток №10 до договору), в якому сторони узгодили, що на підставі узгоджених зразків товару постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар: соняшник врожаю 2017 року (в мішках по 25 кг.) у кількості 738 т. на суму 30 996 000,00 грн.

Згідно з п. 2 специфікації, товар постачається партіями на умовах EXW (згідно умов Інкотермс 2010) зі складу постачальника на склад покупця до 31.01.2018 включно.

Відповідно до п. 3 специфікації, оплата товару здійснюється протягом 30- ти робочих днів з моменту реєстрації постачальником податкових накладних. Допускається дострокова оплата товару.

Поставка вважається завершеною з моменту передачі товару уповноваженій особі покупця, підтверджується підписом цієї особи на товарній (видатковій, товарно-транспортній) накладній.

На виконання умов договору, відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 30 912 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна №13 від 03.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №14 від 04.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №15 від 05.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №16 від 09.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №17 від 10.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №18 від 11.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №19 від 12.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №20 від 15.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №21 від 16.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №22 від 17.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №23 від 18.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №24 від 19.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №25 від 22.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №26 від 23.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №27 від 24.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

- видаткова накладна №28 від 25.01.2018 на суму 1 932 000,00 грн.

Товар на суму 84 000,00 грн. відповідач позивачу не поставив.

На підставі п. 6.1. договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 20.03.2017, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 126 000 грн. неустойки у розмірі 5% від вартості не поставленого товару, що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідачем було неналежним чином виконано зобов`язання з поставки товару на суму 84 000 грн., у визначений у договорі строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. п. 6.1 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 20.03.2017, у разі порушення постачальником терміну поставки партії товару, останній виплачує покупцеві договірну неустойку - пеню в розмірі 5% від вартості товару, поставка якого була прострочена, за кожен день прострочення поставки до повного виконання зобов`язання з постачання. Сторони вирішили відійти від положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та вирішили, що нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобов`язання з постачання товару не зупиняється через шість місяців від дня, коли дане зобов`язання мало бути виконано, а здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання з постачання товару до його повного виконання. Сторони домовилися, що до позовних вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання з постачання товару за цим договором застосовується термін позовної давності три роки.

Згідно умов зазначеного вище пункту договору позивачем здійснено розрахунок неустойки за період з 01.02.2018 по 02.03.2018, розмір якої склав суму у розмірі 126 000 грн.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що розрахунок здійснено вірно.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача щодо стягнення неустойки розмірі 126 000 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛІДЕР СМАКУ" до Приватного підприємства "АГРАРНЕ ЗОЛОТО УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості за договором поставки №ТД-510/72 від 20.03.2017 у сумі 126 000,00 грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "АГРАРНЕ ЗОЛОТО УКРАЇНИ" (49000, м. Дніпро, вул. Караваєва, буд. 39, прим. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛІДЕР СМАКУ" (04073, м. Київ, пров. Куренівський, 12, корпус В, офіс В-102, код 40904033) неустойку у сумі 126 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.10.2019

Суддя Н.Г. Назаренко