ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.09.2019 Справа № 910/6284/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", м. Київ

до відповідача: Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО'', м.Курахове Донецької області

про стягнення заборгованості в сумі 38 943,22 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Відповідно до ч.3 ст.177 ГПК України 29.07.2019р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів до 29.09.2019 року.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", м. Київ звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО", м. Курахове, Донецької області про стягнення з відповідача 38943,22 грн. заборгованості за договорами на постачання теплової енергії № 330871 від ЗО листопада 2012 року, № 330888-01 від 27 березня 2017 року, № 330889-01 від 27 березня 2017 року, № 330892-02 від 22 грудня 2015 року та № 330888 від 01 березня 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачем взятих на себе останнім зобов`язань згідно договорів на постачання теплової енергії №330871 від 30.11.2012, №330888-01 від 27.03.2017, №330889-01 від 27.03.2017, №330892-02 від 22.12.2015, №330888 від 01.03.2009, внаслідок чого утворилась переплата у розмірі 38 943,22 грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 175, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 173 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20 травня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" до Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення 38943,22 грн. надіслано за встановленою підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22 травня 2019 року виправлено допущені в ухвалі Господарського суду міста Києва № 910/6294/19 від 20 травня 2019 року описки; виключено з описової частини ухвали посилання на ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя за кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження Вищого господарського суду України № 28-р від 02 вересня 2014 "Про зміну територіальної підсудності господарських справ"; останній абзац описової частини ухвали викласти в наступній редакції "Оскільки зобов`язаною стороною сплатити кошти є відповідач, який знаходиться в Донецькій області, тому вказана позовна заява, відповідно до ст. 31 Господарського процесуального кодексу України повинна бути надіслана за підсудністю до Господарського суду Донецької області"; висновок ухвали викладено в наступній редакції: "Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" до Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення 38943,22 грн. надіслати за встановленою підсудністю до Господарського суду Донецької області; вказано, що дану ухвалу вважати невід`ємною частиною ухвали Господарського суду міста Києва № 910/6284/19 від 20 травня 2019 року.

31 травня 2019 року супровідним листом Господарського суду міста Києва справу № 910/6284/19 було направлено до Господарського суду Харківської області та на конверті також було зазначено Господарський суд Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.06.2019р. позовні матеріали № 910/6284/19 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", м. Київ до Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО", м. Курахове, Донецької області про стягнення 38943,22 грн. направлено до Господарського суду Донецької області за підсудністю.

12 червня 2019 року матеріали справи №910/6284/19 надійшли до господарського суду Донецької області.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №910/6284/19 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.06.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", м. Київ залишено без руху.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 01.07.2019р. позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі №910/6284/19.

24 липня 2019 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив б/н від 22.07.2019р., в якому останній заперечив проти позовних вимог, зазначивши про не доведення позивачем факту відпадання підстави набуття спірних коштів. Крім того, відповідачем зазначено, що позивачем не надано розрахунок утвореної переплати, у зв`язку з чим неможливо становити початок та кінець періоду утворення спірної переплати. Також, відповідачем зазначено, що акт звіряння розрахунків, наданий позивачем, не є зведеним обліковим документом у сфері бухгалтерського обліку та звітності, а є лише технічним (фіксуючим) документом, отже останній не може слугувати доказом наявності переплати з боку позивача.

05 вересня 2019 року на адресу господарського суду Донецької області від позивача надійшли заперечення №72 від 04.09.2019р., в яких останній зазначив про розірвання спірних договорів з ініціативи відповідача, крім того, відповідачем у відзиві визнано факт отримання від позивача передоплати за спірними договорами, отже підставою повернення грошових коштів є ненадання відповідачем послуг за розірваними спірними договорами.

У підготовчому судовому засіданні 05.09.2019р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/6284/19 до розгляду по суті на 25.09.2019 р.

Позивач у судове засідання 25.09.2019р. не з`явився, через електронну пошту суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2009 року між акціонерним товариством Київенерго (далі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" (далі Абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №330888 (далі Договір) предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором (п.1.1.).

Згідно п.2.2.1 договору Постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межі балансової належності із Споживачем (додатки 3,4) для потреб опалення в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання протягом року згідно із заявленим Споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у додатку 1.

Відповідно до п.2.3.1 договору Споживач зобов`язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначенні у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії у терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

В додатку №2 до договору сторони передбачили порядок розрахунків за теплову енергію.

Споживач щомісячно: забезпечує не пізніші 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ПОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунках Постачальника згідно з його розрахунком (п.10 додатку №2 до договору).

Відповідно до п.4.1 договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2010р.

Договір припиняє свою дію в випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом; ліквідації однієї із сторін (п.4.9 договору).

Разом з цим, між позивачем (далі Енергопостачальна організація) та відповідачем (далі Абонент) укладено договори №330871 від 30.11.2012, №330892-02 від 22.12.2015, №330888-01 від 27.03.2017 та №330889-01 від 27.03.2017, предметом яких є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором (п.1.1. Договорів).

Згідно п.2.2.1 договорів енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.2.3.1 договорів абонент зобов`язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначенні у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

В додатках №4 до договорів сторони передбачили порядок розрахунків за теплову енергію.

Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України Про заставу, як засіб гарантії спожитої теплової енергії (п.2 додатків №4 до договорів).

Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Центрі обслуговування клієнтів за адресою: вул. Жилянська, буд.63, розрахункова група, тел. 287-77-89 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ) (п.5 додатків №4 до договорів).

Відповідно до п.8.1 договорів останні набувають чинності з дня їх підписання та діють №330871 до 31.12.2013р, №330892-2 до 31.12.2015р., №330888-01 та 330889-01 до 15.05.2017р.

Договори припиняють свою дію у випадках: закінчення строку на який він був укладений; прийняття рішення господарським судом; передбачених п.6.4.1.договорів; ліквідації сторін (п.8.2 договорів).

Зазначені договори та додатки до них підписані сторонами у встановленому законодавством порядку.

На виконання умов спірних договорів на постачання теплової енергії, позивачем з метою отримання теплової енергії перераховано на рахунок відповідача передплату у розмірі 68 237,61 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1758 від 16.05.2018р. на суму 377,27 грн., №1606 від 16.04.2018р. на суму 10 505,34 грн., №1044 від 24.11.2017р. на суму 23 572,54 грн., №1063 від 04.12.2017р. на суму 8 000,00 грн. та №1045 від 24.11.2017р. на суму 25 782,46 грн., належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.115-119).

30.04.2018р. між сторонами складено та підписано акт звіряння розрахунків за теплову енергію за договорами №330888-01 та №330889-01 від 27.03.2017р., №330892-02 від 22.12.2015р., №330871 від 30.11.2012р., відповідно до яких станом на 01.05.2018 сальдо розрахунків за теплову енергію на користь позивача склало 38 564,90 грн. Зазначені акти підписані з обох сторін без зауважень.

Також, позивачем складено акт звіряння взаємних розрахунків за період травень 2018р.- березень 2019р. (а.с.56), згідно якого сальдо розрахунків за теплову енергію на користь позивача станом на 01.03.2019р. склало 378,27 грн.

У зв`язку з припиненням 30.04.2018 дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001, укладеної між Київської міською державної адміністрацією та ПАТ Київенерго, та керуючись ст.652 Цивільного кодексу України, сторони уклали додаткові угоди про розірвання з 30.04.2018р. договорів №330888-01 та №330889-01 від 27.03.2017р., №330892-02 від 22.12.2015р., №330871 від 30.11.2012р., №330871 від 30.11.2012р.

Згідно з п.2 додаткової угоди ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами.

Листом №40 від 11.06.2018р. позивач звернувся до відповідача з проханням повернути переплату у розмірі 38 943,22 грн.

Посилаючись на не виконання відповідачем взятих на себе останнім зобов`язань згідно договорів на постачання теплової енергії №330871 від 30.11.2012, №330888-01 від 27.03.2017, №330889-01 від 27.03.2017, №330892-02 від 22.12.2015, №330888 від 01.03.2009, внаслідок чого утворилась переплата у розмірі 38 943,22 грн., позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Укладені договори №330888 від 01.03.2009, №330871 від 30.11.2012, №330892-02 від 22.12.2015, №330888-01 від 27.03.2017 та №330889-01 від 27.03.2017 за своєю правовою природою є договорами про надання житлово-комунальних послуг, що є належною підставою для виникнення у їх сторін зобов`язань, визначених його умовами.

Частиною 1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4 ст.653 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, додатковими угодами сторони дійшли згоди розірвати спірні договори з 30.04.2018р.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За приписами частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на здійснення передоплати у розмірі 38 943,22 грн., що підтверджується наданими останнім до суду платіжними дорученнями №1758 від 16.05.2018р. на суму 377,27 грн., №1606 від 16.04.2018р. на суму 10 505,34 грн., №1044 від 24.11.2017р. на суму 23 572,54 грн., №1063 від 04.12.2017р. на суму 8 000,00 грн. та №1045 від 24.11.2017р. на суму 25 782,46 грн.

Проте, як встановлено судом, платіжним дорученням №1606 від 16.04.2018р. на суму 10 505,34 грн. позивачем здійснено оплату за теплову енергію за договором №330871/2018-03 від 31.03.2018р., про що свідчить призначення платежу: «Опл. За теплову інші спож. за 04/2018., по Дог.№330871/2018-03 від 31.03.2018р.», тоді як позивачем заявлено до стягнення переплату за договорами №330888 від 01.03.2009, №330871 від 30.11.2012, №330892-02 від 22.12.2015, №330888-01 від 27.03.2017 та №330889-01 від 27.03.2017.

Платіжним дорученням №1044 від 24.11.2017р. позивачем здійснено оплату рах.фак. №330888-01/2017-10 від 31.10.2017р., про що зазначено в призначенні платежу наступної редакції: «Опл. за теплову інші споживачі за 12/2017 по Дог.№330888-01 від 27.03.2017р. по рах.фак.№330888-01/2017-10 від 31.10.2017р. в т.ч. ПДВ 20% - 3928,76 грн.», тобто позивачем зазначеними платіжними документами здійснив оплату за договором №330888-01 від 27.03.2017р. за попередній період, а саме за грудень 2017р. відповідно до умов зазначеного договору.

Також, платіжним дорученням №1063 від 04.12.2017р. з призначенням платежу: «Опл. за теплову інші споживачі за 12/2017 по Дог.№330892-02 від 22.12.2015р. по рах.фак.№330892-02/2017-10 від 31.10.2017р. в т.ч. ПДВ 20% - 1333,33 грн.» та платіжним дорученням №1045 від 24.11.2017р. з призначенням платежу: «Опл. за теплову інші споживачі за 12/2017 по Дог.№330889-01 від 31.10.2017р. по рах.фак.№330889-01/2017-10 від 31.10.2017р. в т.ч. ПДВ 20% - 4297,08 грн.», тобто зазначеними платіжними документами позивачем здійснено оплату за теплову енергію за попередні періоди, тоді як позивач посилається на утворення переплати внаслідок непостачання відповідачем теплової енергії за квітень 2018р.

Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.79 ГПК України).

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпункт 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Положення) визначає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, без наявності первинних бухгалтерських облікових документів, надання яких в силу ст.76 ГПК України покладено на позивача, неможливо встановити наявність переплати у заявленому позивачем розмірі та з якого моменту остання утворилась.

Однак, матеріали справи не містять жодних первинних документів, а саме рахунків фактур, актів приймання-передавання товарної продукції з зазначенням обсягу та вартості поставленої відповідачем теплової енергії, що позбавляє суд можливості встановити внаслідок чого утворилась спірна переплата у розмірі 38 943,22 грн.

Отже, позивачем, всупереч вимогам ч.3 ст.13 ГПК України, не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог в частині стягнення суми передоплати вартості непоставленої теплової енергії за спірними договорами у розмірі 38 943,22 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків, наданий позивачем в підтвердження своїх вимог (а.с.32), у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та постанові Верховного Суду від 18.04.2019р. у справі №910/493/18.

У відповідності до вимог п.2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", м. Київ до Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО'', м. Курахове Донецької області про стягнення заборгованості в сумі 38 943,22 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2019 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/