У Х В А Л А

17.09.2019Справа № 910/17571/18

За позовом ОСОБА_1 м. Києва

до 1. Колективного підприємства "Київський птахокомбінат" м. Києва, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" м. Києва

треті особи 1. ОСОБА_2 м. Києва, 2. Фізична особа-підприємець Рачинський Віктор Анатолійович м. Києва

про визнання додаткової угоди недійсною

у межах справи № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" м. Києва

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Божко Д.О.

Представники:

від позивачів: 1. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

від відповідачів: 1. не з`явився, 2. Демчан О.І.,

від третіх осіб: 1. не з`явився, 2. Рачинський В.А.

СУТЬ СПОРУ:

у липні 2014 року Колективне підприємство "Київський птахокомбінат" звернулося в суд із заявою про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі". Ухвалою суду від 24 травня 2017 р. замінено кредитора Колективне підприємство "Київський птахокомбінат" його правонаступником фізичною особою-підприємцем Рачинським Віктором Анатолійовичем .

Ухвалою суду від 1 серпня 2014 р. порушено провадження у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі", постановою суду від 12 грудня 2018 р. боржника визнано банкрутом.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Колективного підприємства "Київський птахокомбінат" (далі-відповідач 1.), Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" (далі-відповідач 2.) про визнання додаткової угоди недійсною.

Позивач зазначав, що він є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" з розміром частки 50 % статутного капіталу товариства. Іншим учасником товариства є ОСОБА_2 (далі-третя особа 1. у справі).

У червні 2015 року йому стало відомо, що 1 серпня 2013 р. між відповідачами у справі було укладено додаткову угоду до договору оренди майна № ПК-000027 від 1 грудня 2011 р., за умовами якої відповідач 1. (орендодавець) зобов`язався передати відповідачу 2. (орендарю) в тимчасове платне користування асфальтований майданчик площею 14400 м2 по АДРЕСА_1 .

Пояснив, що згідно листа ДП "Київгеоінформатика" № 01-01/174 від 22 березня 2016 р., даних викопіювання з матеріалів топографічної зйомки по АДРЕСА_1 станом на 2013, 2014 та 2016 років асфальтованого майданчика площею 14400 м2 як надземної споруди за вказаною адресою не існувало.

При цьому, кредиторська заборгованість боржника у розмірі 432000 грн. у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" виникла за користування саме цим об`єктом.

Посилаючись на те, що зазначена додаткова угода від 1 серпня 2013 р. до договору оренди майна № ПК-000027 є фіктивною, оскільки була вчинена без наміру створення правових наслідків щодо використання обумовленого асфальтованого майданчика, а лише створення штучної заборгованості, позивач на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив визнати цей правочин недійсним.

Також вказував, що зазначений правочин порушує його права та майнові інтереси як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі", оскільки товариство не одержує прибутки та господарська діяльність його припинена у зв`язку із банкрутством товариства.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом м. Києва скарги на бездіяльність ліквідатора боржника та усунення його від виконання обов`язків у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі". У задоволенні клопотання судом відмовлено, оскільки розгляд вищевказаної скарги у справі № 910/15007/14 не перешкоджає розгляду заявленого позову.

Відповідач 1. відзив на позовну заяву не подав, його представник у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений в установленому порядку.

Відповідач 2. відзив на позовну заяву не подав, ліквідатор та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, відповідність спірного правочину вимогам чинного законодавства, заявили про сплив позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

До участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_2 (далі-третя особа 1.) на стороні позивача, Фізичну особу-підприємця Рачинського Віктора Анатолійовича (далі-третя особа 2.) на стороні відповідачів.

Третя особа 1. письмових пояснень по суті спору не надала, її представник у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений в установленому порядку.

Третя особа 2. письмових пояснень по суті спору не надала, її представник у судовому засіданні проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 5 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи слідує, що позивач не є стороною оспорюваного правочину.

При цьому, він є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" з розміром частки 50 % статутного капіталу товариства.

За загальним правилом учасник не вправі вчиняти ніяких дій, укладати чи оспорювати правочини від імені або в інтересах товариства поза межами представництва.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, пояснень позивача між ним та іншим учасником товариства ОСОБА_2 мав місце корпоративний конфлікт, що вплинув на його можливість управляти товариством через статутні органи.

Це підтверджується також рішенням господарського суду міста Києва від 11 червня 2015 р. у справі № 910/1188/15-г за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі", ОСОБА_2 про виключення недобросовісного учасника товариства.

Крім того, ОСОБА_2 як керівник товариства неналежним чином здійснював покладені на нього посадові обов`язки, що підтверджується ухвалою суду від 3 жовтня 2017 р. у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" про відсторонення керівника боржника.

Це вплинуло на можливість реалізації ОСОБА_1 його корпоративних прав щодо управління через статутні органи товариства.

Виходячи з наведеного суд вважає, що у позивача як учасника є достатній правовий інтерес для оспорювання укладеного товариством правочину.

Судом встановлено, що 1 грудня 2011 р. між відповідачами у справі було укладено договір оренди майна № ПК-000027.

1 серпня 2013 р. між ними була укладена додаткова угода до вищевказаного договору оренди.

За умовами цих правочинів відповідач 1. (орендодавець) зобов`язався передати відповідачу 2. (орендарю) в тимчасове платне користування асфальтований майданчик площею 14400 м2 по АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявною у матеріалах справи копією вищевказаного договору та угоди.

Поясненнями позивача, наявними у матеріалах справи листом ДП "Київгеоінформатика" № 01-01/174 від 22 березня 2016 р., викопіюваннями з матеріалів топографічної зйомки по АДРЕСА_1 станом на 2013, 2014 та 2016 років стверджується, що асфальтованого майданчика площею 14400 м2 по АДРЕСА_1 в матеріальному світі не існувало на час укладення та протягом строку дії спірної додаткової угоди.

Згідно з цими ж документами загальна площа твердого (асфальтового) покриття по АДРЕСА_1 з урахуванням всіх майданчиків та технологічних проїздів на ділянці, будинків, споруд та зелених насаджень складає 1,3764 га.

Доказів, які б спростували вищевказані обставини, суду не надано.

Указане свідчить про те, що спірний правочин укладений про людське око без наміру створення обумовлених ним правових наслідків.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що в суд з указаним позовом ОСОБА_1 звернувся 27 грудня 2018 р., тобто через понад 5 років з часу укладення спірної додаткової угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Викладеними у позовній заяві поясненнями ОСОБА_1 стверджував, що про існування спірного правочину він дізнався у червні 2015 року.

При цьому, з ухвали господарського суду міста Києва від 1 серпня 2014 р. про відкриття провадження у справі № 910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" вбачається, що присутній у судовому засіданні 1 серпня 2014 р. ОСОБА_1 як представник боржника повідомив про обізнаність щодо існування спірного правочину, погоджувався на погашення кредиторської заборгованості ініціюючого кредитора.

Отже, про наявність правочину, який порушує його права позивач довідався не пізніше 1 серпня 2014 року.

Сама заборгованість за спірним правочином була стягнута рішенням господарського суду міста Києва від 20 листопада 2013 року у справі 910/20803/13. Електронну копію указаного рішення надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень 26 листопада 2013 р.

Тому ОСОБА_1 як учасник товариства, який зобов`язаний цікавитись його діяльністю, мав можливість дізнатися про такий правочин ще до 1 серпня 2014 року.

Посилання позивача на те, що про фіктивність правочину він дізнався лише в березні 2016 року після одержання листа ДП "Київгеоінформатика" є необґрунтованими, оскільки доказів наявності перешкод для з`ясування правової природи укладеного його товариством правочину раніше указаної дати відсутні.

Відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Доказів поважності причин пропуску зазначеного строку суду не надано.

За таких обставин, коли стороною спору заявлено про застосування позовної давності, у позові відповідно до вимог ст. 267 ЦК України слід відмовити з цих підстав.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог ч. 2 ст. 321 ГПК України встановлена судом фіктивність оспорюваного правочину не дає можливості для подання заяви про перегляд судового рішення, про визнання грошових вимог ініціюючого кредитора та відкриття провадження у справі про банкрутство за нововиявленими обставинами, а наявність інших кредиторів боржника, вимоги яких не були задоволені в межах провадження справи про банкрутство, не спростовують встановлені раніше ознаки неплатоспроможності боржника.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232-240 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

у позові ОСОБА_1 м. Києва відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені розділом ІV ГПК України.

Повна ухвала складена 25 вересня 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар