ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. Справа№ 910/7978/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Котенко О.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV)

на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2018 (повний текст складено 22.12.2018)

у справі №910/7978/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дортмунд Кабель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV)

про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування інформації,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.12.2018 позов задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що наносить шкоду діловій репутації Товариства з обмеженою відповідальністю "Дортмунд кабель", інформацію поширену Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) на каналі ICTV у телевізійній програмі "Надзвичайні новини" у випуску від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2"; у випуску від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4" та на сайті від ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6" та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) спростувати вказану недостовірну інформацію у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Дортмунд кабель" 3524,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва №910/7978/18 від 11.12.2018 повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "Дортмунд Кабель" у задоволенні позовної заяви повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд зробив помилковий висновок, посилаючись на стару редакцію статті 277 ЦК України, яка дійсно містила частину третю, що покладала обов`язок доводити достовірність інформації на поширювача такої інформації, але ч. 3 ст. 277 ЦК України було виключено 19.04.2014 року.

Скаржник вказує, що у рішенні суд вийшов за межі позовних вимог, і визнав недостовірною не тільки ту інформацію, що її вважав недостовірною позивач відповідно до поданої позовної заяви, а всю інформацію, що міститься у сюжетах від ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в тому числі ту, яка не мала жодного відношення до Позивача та е суспільно необхідною.

Апелянт вказує на невідповідність висновку суду, що «станом на час виходу телевізійних програм та інформаційного повідомлення позивач мав сертифікат відповідності від 19.12.2017 № UA1.016.0020213-17 на кабель силовий та №UА1.016.0020214-17 на кабель монтажний», так як передачі та інформаційне повідомлення транслювалися відповідно ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_3, а інформаційне повідомлення датоване ІНФОРМАЦІЯ_5, як вже зазначалося вище, у матеріалах справи містяться відомості про те, що 03.05.2018 Державним центром сертифікації ДСНС України було прийняте рішення № 9741сЗ від 03.05.2018 про визнання сертифікатів відповідності №UA1.016.0020213-17 та № UA1.016.0020214-17 недійсними.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 у справі №910/7978/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/7978/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/7978/18 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Разіної Т.І.; призначено справу до розгляду на 10.07.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 оголошено в судовому засіданні перерву до 05.08.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 у справі №910/7978/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/7978/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/7978/18. Призначено справу до розгляду на 18.09.2019.

Позивач, згідно з поданим до суду 22.04.2019 відзивом, проти доводів апеляційної скарги заперечив та зазначив, що судом було правильно застосовано ст. 277 ЦК України та додержано принципи господарського судочинства (у тому числі і принцип змагальності).

Позивач у своєму відзиві вважає, що у постанові Верховного суду від 21.11.2018 у справі 910/17819/17 касаційна скарга була задоволена з тих підстав, що скаржник не повинен спростовувати фактів, яких насправді не існувало, а обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на особу, яка цю інформацію поширила.

Позивач також у відзиві вказує, що судом була досліджена вся інформація, яка прозвучала в рамках телевізійного ефіру та знаходилась на офіційному сайті ІСТУ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дортмунд Кабель" вказує, що на момент транслювання, що здійснювалося відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 га ІНФОРМАЦІЯ_3 і виходу інформаційного повідомлення (новини) за ІНФОРМАЦІЯ_5 був відсутній процесуальний документ, установленої форми, з яким законодавство пов`язує офіційне визнання державною винуватості певних осіб у виробництві, пропонуванні до продажу, збуті небезпечних для життя електричних виробів, так само як і процесуального документу, який би набрав законної сили, де було б встановлено у стверджувальній формі обставини виробництва Товариством з обмеженою відповідальністю "Дортмунд кабель" кабельної продукції, яка не відповідає загальнодержавним нормам, стандартам і становить суспільну загрозу або реалізацію контрафактної продукції. За таких обставин, поширену відповідачем інформацію про продукцію позивача слід вважати, що має недостовірний характер.

Відподачем подано суду 19.08.2019 клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи, а саме копію відповіді від Служби безпеки України від 14.08.2019 на адвокатський запит та копію адвокатського запиту до СБУ від 24.07.2019.

Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 267 Господарського процесуального кодексу України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, зокрема, вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків.

Згідно зі ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписами ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Проте, апелянтом не зазначено неможливість подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не зазначено чким чином вказані докази вплинуть на предмет позову та не зазначено неможливості звернення адвокатом відповідача до СБУ раніше, під час розгляду у суді першої інстанції, а тому клопотання відповідача про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи до розгляду судом не приймаються.

До судового засідання, що відбулось 18.09.2019, з`явились обидва представника сторін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, які були присутні в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на каналі ICTV, телевізійну діяльність на якому здійснює відповідач, у телевізійній програмі "Надзвичайні новини" вийшов випуск під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2" (посилання ІНФОРМАЦІЯ_7) з продовженням від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4" (посилання ІНФОРМАЦІЯ_8).

ІНФОРМАЦІЯ_5 на своєму веб-сайті відповідач розмістив інформаційне повідомлення (новини) під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_6" (посилання ІНФОРМАЦІЯ_9).

Позивач вважає, що поширена у відеороликах та інформаційному повідомленні (новинах) інформація, яка стосується продукції та роботи Товариства з обмеженою відповідальністю "Дортмунд кабель" є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності та наносить шкоду діловій репутації підприємства, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом, попередньо направивши відповідачу претензію з метою мирного врегулювання спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дортмунд кабель" просить суд визнання такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) на каналі ICTV у телевізійній програмі "Надзвичайні новини" у випуску від 28.04.2017 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2", у випуску від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою: "ІНФОРМАЦІЯ_4" та на сайті від ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6" та просить зобов`язати відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

Відповідач позовні вимоги у суді першої інстанції заперечував, вказуючи, що все оголошене у телепрограмі є достовірним, оскільки зйомки здійснювалися під час обшуку компетентними органами та проведення тестування продукції, що випускається позивачем, а оголошені відомості базувалися на офіційній інформації, яка є у відкритому доступі.

Також, відповідач посилався на ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод і Закон України "Про інформацію", вказуючи на заборону цензури і притягнення до відповідальності за оціночні судження.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Позивач є виробником технічної продукції, зокрема, електрокабелів та має зареєстрований в установленому порядку знак для товарів і послуг "Dortmund cable", під яким здійснюється, серед іншого, виробництво кабеля силового зі спеціальними характеристиками вогнестійкості, з мідними жилами, з ізоляцією у виконання з вогнестійким бар`єром з безгалогенної кремнійорганічної (силіконової) гуми чи стрічки, що містить слюду, з оболонкою з полімерною композицією, що не містить галогенів, марок (N) HXH FE180/E30, (N)HXH FE180/E90, кабель монтажний для промислової електроніки зі спеціальними характеристиками вогнестійкості, з мідними жилами, з ізоляцією у виконанні з вогнестійким бар`єром з без галогенної кремнійорганічної (силіконової гуми чи стрічки, що містить слюду, з оболонкою з полімерної композиції, що не містить галогенів, марок JE-H( St )H..Bd FE180/T30, JE-H(St)H…Bd FE180/E90.

Станом на час виходу телевізійних програм та інформаційного повідомлення у позивач мав сертифікат відповідності від 19.12.2017 № UA1.016.0020213-17 на кабель силовий та № UA1.016.0020214-17 га кабель монтажний.

У телепрограмі, виготовленій відповідачем, що транслювалася ІНФОРМАЦІЯ_1, містилися відомості, які видаються позивачем такими, що наносять шкоди його діловій репутації, честі та гідності. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив, що у відеоролику від ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем, серед іншого, повідомлено таке:

- за результатами власного розслідування, проведеного журналістами, відкрито надрезонансну гучну аферу за участю впливових бізнесменів та ще впливовіших високопосадовців, яка ставить під загрозу національну безпеку країни, що вже підтвердили у спецпідрозділі СБУ. Далі, в сюжеті вказується про те, що все почалося з розслідування пожежі в таборі "Вікторія", де в ніч з 15 на 16 вересні 2017 року в Комунальному позашкільному навчальному закладі "Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс "Вікторія" сталася пожежа, яка призвела до загибелі трьох дітей. Причиною цього відповідач називає несправність кабелю, встановленому у даному закладі;

- після трагедії в дитячому таборі, спецпідрозділ СБУ почав перевіряти інші об`єкти, як-то новобудови, торгові центри, в результаті чого було встановлено використання забудовниками вказаних об`єктів контрафактної кабельної продукції, яка не відповідає нормам ДСТУ та може призвести до чергової трагедії;

- на 04 хв 38 сек відео за ІНФОРМАЦІЯ_1, демонструється офіційний веб-сайт позивача, що супроводжується словами "небезпечний для життя шнур за даними СБУ нід німецькою торговою маркою Дортмунд" та зазначається, що контрафактний кабель виробляється позивачем та прокладається у багатьох новобудовах, торгово-розважальних центрах, а також демонструються найменування зазначених на веб-сайті замовників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дотрмунд кабель";

- на 08 хв 15 сек у кадрі демонструється кабель з маркуванням позивача.

У відео сюжеті, трансльованому ІНФОРМАЦІЯ_3, серед іншого мала місце така інформація:

- на 03 хв 42 сек доменструється візит журналіста до Державного сертифікаційного центру ДСНС України. Журналіст тримає в руках кабель та говорить, що у нього той самий смертоносний кабель, який згорить та не врятує на під час пожежі та ставить запитання про те як так сталося, що підпис про безпеку є, а самої безпеки немає?

- на 04 хв 10 сек сюжету знову демонструється офіційний веб-сайт позивача з відсканованими сертифікатами відповідності;

- журналіст ставить запитання начальнику Державного сертифікаційного центру ДСНС України про факт видачі позивачеві сертифікатів відповідності та отримує відповідь про те, що продукція пройшла необхідні випробування, після чого отримала сертифікат відповідності вимогам пожежної безпеки;

- надалі у сюжеті наводиться інформація про тестування пожежної системи новобудови на прикладі однієї з таких новобудов та робиться узагальнюючий висновок про відсутність вогнестійких властивостей кабелю позивача, що озвучується головою ОСББ новобудови, встановити місцезнаходження та введення в експлуатацію якої не видається;

- зазначається про відсутність на вилученому в одній з новобудов маркування продукції.

ІНФОРМАЦІЯ_5 на веб-сайті відповідача з`явилася новина під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_6" з наступним змістом: "нещодавно команда "Надзвичайних новин" разом з телеведучою програми Вікторією Сеник провела приголомшливе розслідування: кабель, який живить цілу протипожежну систему не пройшов тест на відповідність у спеціальному випробувальному центрі. Скандально відомий кабель "Dortmund" прокладений в новобудовах, торгівельних центрах та лікарнях щодня наражає на небезпеку тисячі людей, адже тест у центрі вогневих випробувань показав: замість 90 хвилин - дріт згорає за 2-4 хвилини. Відразу після того, як в ефір вийшов сюжет "Надзвичайних новин", Державний центр сертифікації ДСНС України скасував сертифікат відповідності кабелю виробництва ТОВ "Дортмунд кабель".

У травні 2018 позивач звернувся до відповідача з претензіями щодо спростування недостовірної інформації, на що отримав відповідь про те, що інформація стосовно якості кабелів та їх відповідності стандартам, була отримана від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тест", яке на замовлення Солом`янського управління ГУ НПУ у м. Києві проводило контрольні випробування кабелів на здатність до збереження цілісності кіл.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" визнає, що в обох телевізійних програмах, що транслювалися відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3, а також у публікації на веб-сайті за ІНФОРМАЦІЯ_5 мова йшла саме про кабельну продукцію, яка виготовляється відповідачем та наголос телекомпанією робився саме на тому, що продукція, яка виробляється позивачем, є неякісною та небезпечною.

Відповідач жодним чином не спростовував обставин, викладених позивачем у позовній заяві, вважаючи цілком правомірними свої дії з доведення до відома широкого загалу інформації, яку позивач просить визнати недостовірною, а саму інформацію - правдивою та заснованою на даних СБУ, Київської місцевої прокуратури № 9.

Відповідач неодноразово вказував на ухвали Солом`янського районного суду міста Києва та наводив цитати з них щодо обставин неправомірних та незаконних дій засновників і службових осіб "Дортмунд кабель", а крім того - на результати контрольних випробувань кабелю, виробництва позивача, що проводилися Товариством з обмеженою відповідальністю "Тест".

Відповідачем у суді першої інстанції до матеріалів справи надано ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 17.07.2018, від 11.04.2018 з посиланням на те, що кабель, виготовлений відповідачем є знаряддям кримінального правопорушення, має недоліки, не відповідає сертифікатам відповідності, не можуть використовуватися за призначенням та інші. Такі ухвали постановлювалися за клопотаннями слідчих у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2016 № 0008657 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Також, до суду першої інстанціх суду подано протокол випробувального центру Товариства з обмеженою відповідальністю "Тест" від 03.08.2016 № 3/КЛ-16 та від 23.03.2018 № 5/КЛ-18.

Так, судом першої інстанції, за висновком суду апеляційної інстанції, правомірно не прийнято їх в якості належних і достовірних доказів на підтвердження заперечень відповідача проти позову. Так, у протоколі контрольних випробувань кабелів на здатність до збереження цілісності кіл в умовах стандартного температурного режиму від 03.06.2016 зазначено, що замовником випробування є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркабель Київ", випробування проводилося у 2016, об`єкти для випробування, у тому числі, кабель з маркуванням Dortmund cable, були надані замовником.

Тобто, контрольні випробування були проведені на замовлення певної особи за поданими нею зразками у 2016 році і підтвердження того, що зразки з маркуванням Dortmund cable, є продукцією, що виготовляється позивачем, судам не подано, тоді як самостійно цей факт суди встановити не можуть.

У протокол контрольних випробувань кабелів на здатність до збереження цілісності кіл в умовах стандартного температурного режиму за ДСТУ 4809:2007 від 23.03.2018 № 5/КЛ-18 зазначено, що замовником є Солом`янське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, підставою для проведення випробувань є постанова слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві Омельченко О.О. від 16.03.2018 та супровідний лист від 19.05.2018, об`єкти випробувань були надані у пакетах № 0716497, № 0715989, № 3296113, № 0715990. За результатами випробувань об`єкти класифіковано як нездатні до збереження цілісності кіл в умовах стандартного температурного режиму.

Поданий протокол від 23.03.2018 № 5/КЛ-18 судом першої нстанції також обґрунтовано не прийнято в якості доказу спростування позовних вимог та обставин, покладених в основу позову, оскільки до матеріалів справи не містять фактичних даних, якими підтверджується, що об`єкти, які надійшли для проведення контрольних випробувань в описаних пакетах були визнані в установленому порядку речовими доказами.

До матеріалів справи було приєднано лише ухвали слідчих суддів про надання тимчасового доступу до документів, накладення арешту на майно, поміщене у спец. пакети, номери яких не співпадають з номерами, що містяться у цьому протоколі.

Так, у телевізійних програмах відповідач не робив прямого цитування процесуальних документів, вказуючи на їх реквізити з одночасним їх демонтуванням, а наводив інформацію у стверджувальній формі, авторитетно заявляючи про причетність відповідача (його посадових осіб) до дій, що можуть кваліфікуватися як кримінально карані діяння та відноситися до тяжких і особливо тяжких злочинів, через виробництво продукції неналежної якості, що не може вважатися оціночним судженням або ж безпосередньо належати до інформації, яка становить загальний інтерес.

До відома громадськості прямо не було доведено того, що компетентними органами проводиться досудове розслідування, інформацію з відкритих джерел про яке саме і повідомляє журналіст, не було чітко проголошено, що журналіст цитує описову частину ухвали, винесеної на стадії досудового розслідування. Спосіб та форма подачі інформації щодо продукції, яку відповідач вважає контрафактною і виготовленою позивачем мали характер підтверджених відомостей, а не оціночних суджень чи аналізу, обговорення на побутовому рівні.

Крім того, процесуальні документи, на які посилається відповідач, були постановлені в ході досудового розслідування і в них наводиться зміст клопотання слідчого, мотиви слідчого, якими він обґрунтовує свої клопотання про необхідність надання доступу до речей і документів, накладення арешту на майно. Проте, ухвали, винесені слідчими суддями за наслідками задоволення цих клопотань, самі по собі не можуть доводити факт вчинення кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2016 № 0008657 за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України та бути доказами того, що позивач є виробником небезпечної для життя продукції.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основоположних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини ця презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату ("Мінеллі проти Швейцарії" (Minelli v. Switzerland), п. 37; "Нераттіні проти Греції" (Nerattini v. Greece), п. 23; "Діду проти Румунії" (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості ("Нестак проти Словаччини" (Nestak v. Slovakia), п. 88; "Гарицкі проти Польщі" (Garycki v. Poland), п. 66).

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно враховано, що відмова у задоволенні основних вимог за позовом у справі № 910/78/7978/18 становитиме порушення зазначеного принципу.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Шагін проти України" зазначено, що слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (п. 81).

На момент траслювання, що здійснювалося відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 і виходу інформаційного повідомлення (новини) за ІНФОРМАЦІЯ_5 був відсутній процесуальний документ, установленої форми, з яким законодавство пов`язує офіційне визнання державною винуватості певних осіб у виробництві, пропонуванні до продажу, збуті небезпечних для життя електричних виробів, так само як і процесуального документу, який би набрав законної сили, де було б встановлено у стверджувальній формі обставини виробництва Товариством з обмеженою відповідальністю "Добтмунд кабель" кабельної продукції, яка не відповідає загальнодержавним нормам, стандартам і становить суспільну загрозу або реалізацію контрафактної продукції.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що поширену відповідачем інформацію про продукцію позивача слід вважати такою, що має недостовірний характер.

До матеріалів справи було приєднано відповідь на адвокатський запит від Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 20.04.2018 № 76, де вказується, що в ході перевірок пожежної безпеки у Комунальному позашкільному навчальному закладі "Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс "Вікторія" не виявлено порушень протипожежної безпеки, пов`язаних з якістю кабельно-провідникової продукції; найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі в приміщенні кімнати № 4 корпусу № 5 згідно з висновком з дослідження технічної причини виникнення пожежі є аварійний режим роботи побутового заглибного електричного кип`ятильника, залишеного без нагляду, який був підключений до електромережі; експлуатацію кабелів і проводів з пошкодженою або такою, що в процесі експлуатації втратила захисні властивості, ізоляцією, під час перевірки виявлено не було.

Проте, у телевізійній передачі не було публічно продемонстровано широкому загалу протоколів випробувань чи іншого документального підтвердження висновку відповідача про непридатність кабельно-провідникової продукції, що виробляється позивачем, для використання за призначенням та невідповідності ДСТУ.

Відповідач не звертався до позивача за його власним коментарем з приводу реалізованого у телевізійній програмі сюжету, не запрошував позивача для висловлення своєї позиції, подачі документів тощо та не спростував посилань позивача про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Добтмунд кабель" відмовлялося б від позапланового технічного нагляду Державним сертифікаційний центром ДСНС України.

Розміщуючи на своєму веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлення про скасування наявних у позивача сертифікатів відповідності, відповідач не послався на причину їх скасування, яка зазначена у рішеннях від 03.05.2018 - невиконання клієнтом вимог п. 1.1, п. 3.1 сертифікаційної угоди, а під час розгляду справи не заперечив і не спростував тверджень позивача, що такі рішення Державного центру сертифікації ДСНС України були мотивовані невиконанням вимоги про оплату послуг органу сертифікації.

Згідно зі ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Як визначено ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Приписи ст. 7 Закону України "Про інформацію" передбачають, що право на інформацію охороняється законом. При цьому, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 ст. 94 Цивільного кодексу України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

Юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. 34 Господарського кодексу України визначено, дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних із особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Відповіднодо до ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 277 Цивільного кодексу України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, незалежно від вини особи, яка її поширила, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Обов`язок довести, то поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Виходячи з положень ст. 277 Цивільного кодексу України та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Аналогічна првова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 09.04.2019 у справі №910/10564/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє як необгрутовані доводи апелянта, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, посилаючись на стару редакцію статті 277 ЦК України, яка дійсно містила частину третю, що покладала обов`язок доводити достовірність інформації на поширювача такої інформації, але ч. 3 ст. 277 ЦК України виключено.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Приймаючи до уваги наведені вище обставини та викладені положення законодавства, до предмету доказування у цій справі відноситься, насамперед, факт поширення інформації відповідачем, а також встановлення того, що інформація не відповідає дійсності, порушує права позивача або завдає шкоди його особистим немайновим благам.

Так, факт поширення інформації, яка стосується позивача, відповідачем не заперечено і підтверджується наявними у справі доказами, така інформація не є оціночним судженням, суб`єктивною думкою, критикою діяльності позивача тощо, а навпаки не передбачає двозначного тлумачення, адже повідомлення про неякісну та пожежонебезпечну продукції відбувалося чітко, точно та є констатацією факту з боку відповідача. Крім того, поширена інформація формує думку серед громадськості про те, що позивач займається злочинною діяльністю та виготовляє небезпечну для життя продукцію, яка може призвести до масової загибелі людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку, що відповідачем заявлені вимоги не спростовано, а тому поширена відповідачем інформації у випусках "Надзвичайних новин" ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 та у повідомленні на веб-сайті за ІНФОРМАЦІЯ_5 порушують права позивача на недоторканість ділової репутації, оскільки поширена інформація спотворила та принизила оцінку діяльності підприємства з боку громадськості за суспільства, a також безсумнівно дискредитувала позивача перед його контрагентами та іншими учасниками ринку. Отже позовні вимоги в частині, що стосуються захисту ділової репутації позивача судом задовольняються повністю.

Таким чином, колегя суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині позовних вимог, що стосуються честі та гідності юридичної особи, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, адже Товариство з обмеженою відповідальністю "Дортмунд кабель" - господарюючий суб`єкт і юридична особа за законодавством України не може вважатися такою, що має честь та гідність.

Так, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що позивач не навів чіткого та точного порядку у який він просить суд спростувати недостовірну інформацію щодо себе, розповсюджену відповідачем, проте це не може слугувати підставою для відхилення позовних вимог, враховуючи положення ч. 7 ст. 277 Цивільного кодексу України, а також приймаючи до уваги те, що обрання способу захисту є правом особи, яка звертається до суду. Крім того, важливим при здійснення судочинства є дотримання права на доступ до правосуддя і права на справедливий суд.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дортмунд Кабель" є частково обґрунтованими та такими які вірно задоволенні судом першої інстанції в частині захисту ділової репутації позивача та такими в задоволенні яких вірно відмовлено судом першої інстанції в частині захисту честі та гідності юридичної особи.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2019 у справі № 910/7978/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV), викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2019 у справі № 910/7978/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2018 року у справі № 910/7978/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/7978/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна