РІШЕННЯ

27 серпня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/21/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Беги В.М.

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, вул. Шашкевича, 3, м. Тернопіль, 46008

до відповідача Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство", вул. Степана Бандери,12, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, 48400

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство екології та природних ресурсів України, вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035

про відшкодування збитків у сумі 139 776 грн, завданих державі внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд.

За участю представників:

позивача: юрисконсульт сектору правового забезпечення Тутов Павло Анатолійович , довіреність №1-1-11-3 від 02.01.2019;

начальник сектору державного екологічного нагляду Онищук Михайло Володимирович, довіреність №1-1-11-6 від 02.01.2019;

відповідача: не з`явився;

третьої особи : не з`явився.

1. Судові процедури.

1.1. Повідомлення учасників про справу

та фіксування судового процесу.

Сторони, за правилами статей 120, 121 ГПК України, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку.

У судових засіданнях представникам сторін роз`яснено права та обов`язки учасників та сторін справи, форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд" на диски CD-R, серійний номер N126VL28D8192260A1, N101VF27D8185684B2.

1.2. Суть справи.

09.01.2019 позивач - Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №1-1/4503 від 29.12.2018 (Вх.№23 від 09.01.2019) до Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство", у якій просить суд:

- прийняти рішення про відшкодування збитків Державним підприємством "Бучацьке лісове господарство" на суму 139 776 грн, завданих державі внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд на р/р 9089 місцевого бюджету Дулібівської сільської ради Бучацького району, код бюджету 24062100, ідентифікаційний код одержувача 38038030 в ГУДКСУ у Тернопільській області, МФО 899998.

1.3. Відкриття провадження у справі.

Згідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2019 суддею для розгляду справи №921/21/19 визначено суддю Гевка В.Л.

14.01.2019 ухвалою господарського суду відкрито провадження у справі із призначенням її до розгляду на 12.02.2019 об 11 год. 00 хв. Справу № 921/21/19 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

1.4. Розгляд справи по суті

за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання по розгляду справи по суті, вперше призначене на 12.02.2019, відкладалось на 26.02.2019, на 05.03.2019, та на 12.03.2019.

У судовому засіданні 12.03.2019 судове засідання відкладено на 25.03.2019 та строк розгляду справи по суті розпочато спочатку, про що судом постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати та без постановлення окремого процесуального документу.

У судовому засіданні 25.03.2019 розгляд справи по суті відкладено на 09 квітня 2019 року, про що судом постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати та без постановлення окремого процесуального документу.

1.5. Розгляд справи

за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.04.2019 задоволено заяву Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №921/21/19 за правилами загального позовного провадження. Розпочато розгляд справи з підготовчого засідання спочатку зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07 травня 2019 року.

1.6. Підготовче провадження.

Підготовче засідання, призначене на 07 травня 2019 року, відкладалося на 17.05.2019 та на 10.06.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Гевка В.Л. у відпустці та неможливістю розгляду справи в судовому засіданні 10.06.2019, ухвалою суду від 14.06.2019 продовжено підготовче провадження у справі № 921/21/19 на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання на 12 липня 2019 року об 11 год. 30 хв.

1.7. Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 12.07.2019 суд перейшов до розгляду справи по суті та відклав розгляд справи на 06 серпня 2019 року.

Ухвалою від 12 серпня 2019 року суд відкладав судове засідання у справі №921/21/19 на 20 серпня 2019 року, розпочавши розгляд справи по суті спочатку.

Ухвалою від 20.08.2019 судове засідання по розгляду справи по суті відкладено на 27 серпня 2019 року о 12 год. 30 хв.

В судове засідання 27.08.2019 прибули представники позивача, позовні вимоги, відповідь на відзив, додаткові пояснення (№1-1-21-1219 від 05.04.2019, вх.№6134 від 08.04.2019) підтримали в повному обсязі.

Після дослідження доказів, обставин справи, проведення судових дебатів суд, у відповідності до статті 240 ГПК України, у судовому засіданні 27.08.2019 ухвалив рішення, оголосивши скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

1.8. Інші процесуальні дії у справі.

1.8.1. Залучення третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідач поданою до суду заявою №б/н від 08.04.2019 (вх.№6195 від 09.04.2019) просив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство екології та природних ресурсів України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35, ).

Дану заяву відповідач обґрунтовує тим, що саме Міністерство екології та природних ресурсів листом №5/1-8/15120-15 від 14.12.2015 повідомило Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства щодо погодження проекту організації розвитку лісового господарства для державних підприємств Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, в тому числі, і для Бучацького Лісництва. Із пояснень представника Відповідача вбачається, що саме Міністерство екології та природних ресурсів погодило прохідну рубку заплановану на 10 років, яка зокрема, є предметом розгляду у даній справі.

Крім того, залучення Міністерства екології та природних ресурсів Відповідач мотивує необхідністю надання останнім письмових пояснень щодо погодження проектів організації розвитку лісового господарства для ДП "Бучацьке лісове господарство", в тому числі, проведення прохідної рубки 12% на території Язловецького лісництва, а також позиції Міністерства екології, щодо того чи заявлена до стягнення сума може вважатися дійсно збитками.

Також, на переконання Відповідача, участь у справі Міністерства екології та природних ресурсів є необхідною, оскільки потребує детального дослідження питання стосовно того, чи дійсно було погодження прохідної рубки без проведення ліміту, так як, на думку відповідача погодження проекту вже є погодженням ліміту на проведення організації рубки. А тому, позиція Міністерства є надзвичайно важливою для подальшої організації роботи Лісгоспу.

Відповідно до частин 1,2 статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі, також, за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 09.04.2019 судом задоволено заяву відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство екології та природних ресурсів України, з підстав, наведених в ухвалі.

1.8.2. Перехід до розгляду справи

за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав суду заяву №б/н від 08.04.2019 (вх.№6205 від 09.04.2019) про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно частини 6 статті 250 ГПК України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Мотивуючи заяву про перехід справи за правилами загального позовного провадження, відповідач просить суд врахувати той факт, що відповідачем у даній справі є Державне підприємство, засновником якого є центральний орган виконавчої влади, а ціна позову є надто велика для підприємства. Також, Відповідач зазначає, що прохідна рубка проводилась законно за погодженням Міністерства екології та природних ресурсів України, а справа має особливе значення для сторін, тому відповідач категорично заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та просить із врахуванням категорії та складності справи, перейти до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд, розглянувши та оцінивши заяву, подану Державним підприємством "Бучацьке лісове господарство" про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, заслухавши доводи та заперечення представників Позивача та Відповідача, а також беручи до уваги складність даної справи, значення справи для сторін, предмет позову, стягнення збитків дійшов висновку про задоволення заяви та вважав за доцільне перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №921/21/19 за правилами загального позовного провадження та розпочати, за правилами статті 250 ГПК України, розгляд справи спочатку з підготовчого засідання зі стадії відкриття провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання у справі.

А тому ухвалою суду від 09.04.2019 задоволено заяву Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №921/21/19 за правилами загального позовного провадження і розпочато, за правилами статті 250 ГПК України, розгляд справи з підготовчого засідання спочатку зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07 травня 2019 року.

2. Аргументи сторін.

2.1. Правова позиція Позивача викладена у позові.

Підставою звернення до суду із вказаним позовом, як стверджує Позивач, стало виявлення під час перевірки недотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства.

У позовних вимогах позивач посилається на те, що плановою перевіркою 2017 року, проведеною старшими державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Онищуком Михайлом Володимировичем, Тирчиком Андрієм Богдановичем , державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дудою Василем Ігоровичем та Вітряком Олександром Володимировичем в період з 7 по 20 вересня 2017 року встановлено порушення законодавства про природно-заповідний фонд під час проведення прохідної рубки 2017 року у кварталі 60 виділ 17 площею 0,9 га Язловецького лісництва, який входить до території Національного природного парку "Дністровський каньйон", внаслідок рубки дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів виданих згідно вимог ст.9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд".

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП "Бучацьке лісове господарство", складеного за результатами проведеної Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області планової перевірки, встановлено наступне порушення вимог законодавства:

- при проведенні прохідної рубки 2017 року на території Дулібівської сільської ради Бучацького району у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва (територія національного природного парку "Дністровський каньйон") виявлено рубку дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Розмір шкоди, заподіяної природним комплексам заповідного об`єкту, внаслідок рубки дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, становить 139 776 грн.

Розрахунок розміру шкоди проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд".

2.2. Правова позиція Відповідача.

Відповідач проти позову заперечує повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №б/н від 25.02.2019 (вх.№3401 від 26.02.2019), запереченні №б/н від 20.03.2019 (вх.№5163 від 25.03.2019).

Зокрема, серед іншого, вказує на те, що у акті перевірки, яким, на думку позивача, встановлено порушення природоохоронного законодавства відповідачем, стосовно території Дулібівської сільської ради Бучацького району у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва немає прямого посилання на висновок, що в межах даного об`єкту виявлено рубку дерев без наявності лімітів і дозволів на спеціальне використання природних ресурсів.

До позовної заяви додано Припис N92-1/3157 від 25.09.2017 року, наданий Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області з метою усунення ДП "Бучацьке лісове господарство" недоліків та порушень, виявлених під час перевірки. У переліку визначених для усунення порушень відсутні вимоги, що стосуються території у квадраті 60 виділ 17 площа 0.9 га Язловецького лісництва. Також, припис не містить вимог щодо отримання спеціального дозволу на спеціальне використання природних ресурсів.

Отже, порушення природоохоронного законодавства, на які посилається позивач, не підтверджено належним доказом.

В той же час, до позовної заяви додано Лісорубний квиток №41 від 07.02.2017 року, виданий ДП "Бучацьке лісове господарство", яким надається дозвіл Язловецькому лісництву на підставі виробничо-фінансового плану на 2017 рік проводити заходи з формування і оздоровлення лісів, система рубки - рубка формування і оздоровлення лісів-догляд, та спосіб рубки - прохідна рубка.

Відповідно до п.2 даного Порядку, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів.

Статтею 71 Лісового кодексу України передбачено встановлення лімітів при проведенні, у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, тільки рубок головного використання.

Заготівля ж деревини на інших територіях і об`єктах природно-заповідного Фонду може здійснюватись в порядку проведення заходів збереження територій об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо запобігання негативним змінам природних комплексів внаслідок антропогенного впливу, збереження та відновлення рослинних угрупувань, здійснення протипожежних і санітарних заходів, ліквідації наслідків аварій та стихійних лих, в результаті чого виникає пряма загроза життю людей чи знищення природних комплексів.

Згідно положень Порядку спеціального використання лісових ресурсів, санітарні рубки не відносяться до спеціального використання природних ресурсів і відповідно не потребують оформлення лімітів, що відповідно до розділу 1 п. 1.2. "Інструкції про застосування порядку установлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно - заповідного фонду загальнодержавного значення", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 24.01.2008 р. N9 27 (санітарна рубка - формування) не входить в перелік природних ресурсів, на які передбачено установлення лімітів на використання природних ресурсів.

Прохідна рубка на території Язловецького лісництва проводилась в процесі здійснення санітарно-оздоровчих заходів, які здійснювали працівники ДП "Бучацьке лісове господарство", що не можна вважати спеціальним використання лісових ресурсів. Тому, отримувати спеціальний дозвіл та визначати ліміти на проведення рубки формування і оздоровлення лісів-догляду, не потрібно.

Із наведеного випливає висновок, що проведення прохідної рубки відбувалося з чітким дотриманням відводів в рубку, кількість та порода зрубаних дерев відповідали переліку та визначались в межах необхідності для санітарно-оздоровчих заходів.

Отже, жодних порушень при проведенні прохідної рубки на території Дулібівської сільської ради Бучацького району у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва працівниками ДП "Бучацьке лісництво" здійснено не було.

А тому відповідач вважає, що вимоги позивача про необхідність отримання на проведення цих заходів спеціальних дозволів у уповноваженого на те органу у сфері охорони навколишнього природного середовища у межах лімітів, встановлених Міністерством екології та природних ресурсів України, не ґрунтуються на Законі та підзаконних нормативних актах.

2.3. Правова позиція Третьої особи.

Міністерством екології та природних ресурсів України надіслано на адресу суду письмові пояснення №/11/27-19 (вх.№9259 від 27.05.2019) щодо позовної заяви.

У письмових поясненнях зазначає, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також на підставі дозволів.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення (крім корисних копалин) здійснюється на підставі дозволів, що видаються місцевими радами за погодженням з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі.

Видача дозволів здійснюється на підставі клопотання (заявки) природокористувача, погодженого із власником або постійним користувачем земельної ділянки та заінтересованими органами.

Дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів може бути анульований органом, що його видав, у разі: різкого погіршення стану навколишнього природного середовища внаслідок природокористування, ліквідації підприємства, установи або організації, яка отримала дозвіл; порушення умов природокористування та режиму території природно - заповідного фонду; втрати чи пошкодження дозволу, що не дає можливості визначити зміст дозволу.

Здійснення господарської та іншої діяльності за декларативним принципом заборонено.

Дозвіл видається після затвердження лімітів протягом місяця з моменту подання клопотання. Підставами для відмови у видачі дозволу є відсутність затвердженого в установленому порядку ліміту, порушення умов природокористування та режиму території природно-заповідного фонду.

Рішення про відмову у видачі дозволу може бути оскаржено до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, або до суду.

Прийняття рішення про відмову у видачі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється у місячний строк.

Заява про оскарження рішення про відмову у видачі дозволу подається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, протягом строку, що не перевищує десять днів з дня одержання відповідного рішення. Заява розглядається у десятиденний строк. Про результати розгляду заявник повідомляється у письмовій формі.

Проведення рубок формування і оздоровлення лісів, інших видів рубок здійснюється в межах затверджених планів та на підставі рішень науково- технічних рад установ природно-заповідного фонду згідно з лімітом на використання природних ресурсів на підставі дозволів.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Розглянувши матеріали справи, пояснення сторін, подані ними докази, судом встановлено наступне.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 №995 «Про утворення територіальних органів Державної екологічної інспекції» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної екологічної інспекції України, в тому числі Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області (), запис про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено 19.12.2011.

Як слідує із матеріалів справи, плановою перевіркою, 2017 року проведеною старшими державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Онищуком Михайлом Володимировичем, Тирчиком Андрієм Богдановичем , державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дудою Василем Ігоровичем та Вітряком Олександром Володимировичем в період з 7 по 20 вересня 2017 року було зафіксовано порушення законодавства про природно-заповідний фонд під час проведення прохідної рубки 2017 року у кварталі 60 виділ 17 площею 0,9 га Язловецького лісництва, який входить до території Національного природного парку "Дністровський каньйон", внаслідок рубки дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, виданих згідно вимог ст.9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд".

Із змісту акту перевірки дотримання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП "Бучацьке лісове господарство", складеного за результатами проведеної Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області планової перевірки, у ньому зафіксовано наступне порушення вимог законодавства:

- при проведенні прохідної рубки 2017 року на території Дулібівської сільської ради Бучацького району у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва (територія національного природного парку "Дністровський каньйон") виявлено рубку дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

З матеріалів справи вбачається, що про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, Державне підприємство "Бучацьке лісове господарство" було попереджено повідомленням про проведення планової перевірки від 07.08.2017 за № 2-1/2639.

Акт перевірки дотримання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 20.09.2017 підписаний виконуючим обов`язки директора ДП "Бучацьке лісове господарство" Чапран В.М . без заперечень та зауважень.

25.09.2017 Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області видано Припис N92-1/3157 від 25.09.2017 року, з метою усунення ДП «Бучацьке лісове господарство» недоліків та порушень, виявлених під час перевірки.

Розрахунок розміру шкоди проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд".

Розмір шкоди, заподіяної природним комплексам заповідного об`єкту, внаслідок рубки дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, розраховано у розмірі - 139 776 гривень.

09.11.2017 Державною екологічною інспекцією в Тернопільській області з метою досудового врегулювання спору направлено на адресу ДП "Бучацьке лісове господарство" претензію № 2-1/3713, яка залишена без задоволення.

Із матеріалів справи також вбачається, що Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області, відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», видано ДП "Бучацьке лісове господарство" охоронне зобов`язанням №03-73 від 02.07.2012 року на частину території державного лісового фонду, яка надана йому у постійне користування та входить без вилучення із землекористування підприємства до складу Національного парку «Дністровський каньйон», в розділі режим охорони та збереження, якого зобов`язано підприємство господарську, наукову, природоохоронну та іншу діяльність здійснювати відповідно до Положення про Національний природний парк «Дністровський каньйон».

23.01.2017 Відповідачем проведено матеріально-грошову оцінку лісосіки №2825 території Язловецького лісництва ДП «Бучацький лісгосп», квартал 60, виділ 17, площею 0,9 га з метою проведення запланованої прохідної рубки формування і оздоровлення лісів.

07.02.2017 року ДП «Бучацьке лісове господарство» видано Лісорубний квиток №41 для території Язловецького лісництва на підставі виробничо-фінансового плану на 2017 рік. У Лісорубному квитку визначено систему рубки - рубка формування і оздоровлення лісів-догляд, та спосіб рубки - прохідна рубка.

На підставі зазначеного лісорубного квитка, працівниками ДП «Бучацьке лісництво» проведено прохідну рубку на території Дулібівської сільської ради Бучацького району у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва.

4. Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Розглянувши та оцінивши подані Позивачем обґрунтування позовних вимог, заперечення на них Відповідача, пояснення Третьої особи та докази подані учасниками справи, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою спірні правовідносини, що склалися між Позивачем та Відповідачем є правовідносинами щодо стягнення збитків за порушення природоохоронного законодавства.

Так, Позивач вважає, що Відповідач порушив природоохоронне законодавство, провівши рубку дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах території та об`єктів природно - заповідного фонду.

У свою чергу, Відповідач заперечує такі порушення, та вважає, що у нього були на це усі необхідні дозвільні документи.

5. Норми права, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом аргументів наведених учасниками справи.

Розглянувши правові позиції учасників справи, у сукупності з поданими ними доказами та матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статтях 2,11 ГПК України.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1,3 статті 74 статей 76,77,78,79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Із змісту статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу і права власника від його імені здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених законом.

Із змісту ч. 1 ст. 5, п. а) ч. 11 ст. 20-2, ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє середовище, як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про природно - заповідний фонд України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 № 995 «Про утворення територіальних органів Державної екологічної інспекції» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної екологічної інспекції України, в тому числі Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області (), запис про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено 19.12.2011.

Згідно ч. 1 розділу 1 Положення про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 28.09.2017 № 652 Державна екологічна інспекція у Тернопільській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Відповідно до п. 3 ч. 2 розділу II Положення про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 28.09.2017 № 652 Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог: 15) про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо: додержання режиму територій та об`єктів природо-заповідного фонду; наявності лімітів і дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природо-заповідного фонду та дотримання їх обсягів, відтворення природних ресурсів на території природо-заповідного фонду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 17 Лісового кодексу України, ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель.

Згідно з пунктом 5 статті 64 (Основні вимоги щодо ведення лісового господарства) Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ст. 100 Лісового кодексу України порядок охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду визначається відповідно до Закону України "Про природно заповідний фонд України", цього Кодексу та інших актів законодавства.

Статтею 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Поданими Позивачем доказами підтверджено, що плановою перевіркою, 2017 року проведеною старшими державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Онищуком Михайлом Володимировичем , Тирчиком Андрієм Богдановичем , державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дудою Василем Ігоровичем та Вітряком Олександром Володимировичем в період з 7 по 20 вересня 2017 року зафіксовано порушення законодавства про природно-заповідний фонд під час проведення прохідної рубки 2017 року у кварталі 60 виділ 17 площею 0,9 га Язловецького лісництва, який входить до території Національного природного парку «Дністровський каньйон».

Зазначене порушення полягає у проведенні рубки дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення виданих згідно вимог ст.9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд».

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивачем повідомлялось заздалегідь відповідача про проведення перевірки.

Так, про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, Державне підприємство "Бучацьке лісове господарство" було попереджено повідомленням про проведення планової перевірки від 07.08.2017 за № 2-1/2639.

Судом, також, враховується той факт, що Акт перевірки дотримання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 20.09.2017, у якому зафіксовано вказане вище порушення законодавства підписаний виконуючим обов`язки директора ДП "Бучацьке лісове господарство" Чапран В.М . без заперечень та зауважень. Суду зі сторони відповідача не надано доказів того, що вказаний акт оскаржувався чи заперечувався Відповідачем на момент його підписання чи після цього.

При цьому, Порядок встановлення лімітів та видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992 №459 «Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і встановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення».

Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області, відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», 02.07.2012 року видано ДП "Бучацьке лісове господарство" охоронне зобов`язанням №03-73 (яке підписане ДП "Бучацьке лісове господарство") на частину території державного лісового фонду яка надана йому у постійне користування та входить без вилучення із землекористування підприємства до складу Національного парку «Дністровський каньйон».

У розділі режим охорони та збереження охоронного зобов`язання № 03-73, зобов`язано підприємство господарську, наукову, природоохоронну та іншу діяльність здійснювати відповідно до Положення про Національний природний парк «Дністровський каньйон».

Пунктом 4.5 Положення про Національний природний парк «Дністровський каньйон», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 12 грудня 2011 року №517 зі змінами, затвердженими наказом Міністерства екології та природних ресурсів № 271 від 23.05.2012, передбачено, що: «Використання природних ресурсів на території Парку здійснюється у загальному та спеціальному порядках. Загальне використання природних ресурсів здійснюється відповідно до цього Положення, Проекту організації території Парку та з урахуванням вимог режиму території.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах території Парку здійснюється на підставі дозволів, в межах лімітів, установлених Мінприроди».

Отже, суд вважає, що Відповідач - ДП "Бучацьке лісове господарство", підписавши охоронне зобов`язанням №03-73 від 02.07.2012 року, зобов`язаний здійснювати господарську діяльність, в тому числі, спеціальне використання природних ресурсів, на території Національного парку у відповідності з Положенням та іншими нормативними документами та несе відповідальність за належний стан і додержання встановленого режиму парку.

При цьому, суду зі сторони Відповідача не представлено, як доказ, отриманих ним лімітів та дозволів на використання природних ресурсів в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виданих згідно вимог ст.9-1 Закону України «Про природно - заповідний фонд України», Положення про Національний природний парк «Дністровський каньйон» та охоронного зобов`язання №03-73 на проведення прохідної рубки 2017 року у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва ДП «Бучацьке ЛГ».

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, доведеною Позивачем та не спростованою Відповідачем ту обставину, що при проведенні прохідної рубки 2017 року на території Дулібівської сільської ради Бучацького району у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва (територія національного природного парку "Дністровський каньйон") було проведено рубку дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Із змісту п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 17 від 10 грудня 2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» визнається незаконною порубка дерев і чагарників, вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

Згідно з пунктом е) статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду внаслідок цивільного правопорушення визначені ст.1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Частиною 2 статті 19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями статті 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до статті 86 ЛК України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно зі статтею 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

За змістом ст.1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Із судової практики що склалась, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов`язки із забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обов`язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Протиправна бездіяльність таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Постійні лісокористувачі за шкоду, заподіяну внаслідок незаконної порубки дерев на підвідомчій їм території, повинні нести деліктну відповідальність в повному обсязі без застосування зниження її розміру згідно зі статтями 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 909/976/17, постановах Верховного Суду у справа № 927/1096/16, № 909/1111/16, № 920/1293/16, № 917/1261/17).Текст скопійовано із сайту https://alibi.dp.ua

Суд враховує зазначені правові висновки ВС, відповідно до вимог ч. 4 статті 236 ГПК України та змісту статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Із змісту розрахунків Позивача, наведених у позові розмір шкоди, заподіяної природним комплексам заповідного об`єкту, внаслідок рубки дерев без наявності лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, становить 139 776 грн.

Розрахунок розміру шкоди проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року №541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд".

Судом враховано, також, ту обставину, що 09.11.2017 Державною екологічною інспекцією в Тернопільській області з метою досудового врегулювання спору направлено на адресу ДП "Бучацьке лісове господарство" претензію № 2-1/3713, проте остання залишена без задоволення відповідачем.

Підсумовуючи зазначене вище, оцінивши обґрунтування позовних вимог Позивачем і заперечення на них Відповідача та подані ними докази, суд вважає доведеним Позивачем та не спростованим Відповідачем наявність усіх елементів необхідних для відшкодування шкоди Відповідачем за правилами статті 1166 ЦК України.

Щодо заперечення Відповідача,

то суд має за необхідне зазначити таке.

Суд критично оцінює заперечення Відповідача про те, що у акті перевірки немає прямого посилання на висновок, що на території Дулібівської сільської ради Бучацького району у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва виявлено рубку дерев без наявності лімітів і дозволів на спеціальне використання природних ресурсів.

Так, із змісту акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів державним підприємством «Бучацьке лісове господарство» від 20.09.2017 року зазначено, що лімітів та дозволів на використання природних ресурсів в межах територій та об`єктів природно - заповідного фонду, виданих згідно вимог статті 9-1 Закону України «Про природно - заповідний фонд України», ДП "Бучацьке лісове господарство" не представлено. Також, у акті перевірки вказано, що місце де проведена прохідна рубка у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва відноситься до території національного природного парку «Дністровський каньйон», який є об`єктом природно-заповідного Фонду загальнодержавного значення України.

Критично розцінює суд і зауваження Відповідача, щодо змісту припису Державної екологічної інспекції у Тернопільській області від 25.09.2017 року № 2-1/3157 наданому ДП "Бучацьке лісове господарство" з метою усунення недоліків та порушень. При цьому суд має за необхідне зазначити, що припис виданий уже після завершення проведення рубки, а тому виданий припис не міг бути скерований на зупинення чи усунення уже проведеної рубки.

Суд відхиляє, також, посилання Відповідача на те, що відповідно до пункту 4 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 23.05.2007 № 761, заготівля деревини, в порядку рубок головного користування на землях природно-заповідного фонду може проводитись в межах господарської зони національних природних і регіональних парків, а також заказниках, так як в межах даної справи розглядається проведення іншої лісогосподарської рубки - прохідної рубки.

Щодо посилання Відповідача на те, що у 2014 році було складено «Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Бучацький лісгосп» Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства», який затверджений Державним агентством лісових ресурсів та погоджений листом Мінприроди № 5/1-8/15120-15 від 14.12.2015. Даний проект розроблено строком на 10 років та містить детальний перелік заходів, в тому числі, обсяги рубок головного користування та рубок формування і оздоровлення лісів в розрізі лісництва та перелік фонду насаджень, що потребують рубок догляду», то слід зазначити таке.

Відповідно до положень статей 45-48 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково - обґрунтованого ведення лісового господарства. Лісовпорядкування передбачає, серед іншого, виявлення деревостанів, що потребують рубок, з метою поліпшення якісного складу лісів. У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування.

Отже, матеріали лісовпорядкування встановлюють основні напрями здійснення господарських заходів по кожній лісовій ділянці (що необхідно зробити, який лісогосподарський захід призначити), а не встановлюють ліміти на спеціальне використання природних ресурсів під час проведення цих заходів.

Критично суд розцінює і заперечення Відповідача про те, що прохідна рубка, яка проводились на території Язлівецького лісництва не може вважатися спеціальним використанням лісових ресурсів, тому отримувати спеціальний дозвіл та визначати ліміти на проведення рубки формування оздоровлення лісів - догляду, не потрібно з огляду на таке.

Статтею 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середо вища» передбачено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 39 наведеного Закону серед 9 видів ресурсів загальнодержавного значення, в тому числі пунктом є) визначено природні ресурси в межах територій та об`єктів природно - заповідного фонду загальнодержавного значення.

Згідно ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища.

Сторонами не заперечується той факт, що Національний парк «Дністровський каньйон» є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

А тому, правові основи його організації, охорони, ефективного використання, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначаються спеціальним законом, а саме Законом України «Про природно-заповідний фонд України».

Статтею 9 даного Закону України «Про природно-заповідний фонд України» поряд з основними видами використання природних ресурсів визначено також інші види використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, в тому числі заготівля деревини.

Таким чином, згідно з наведеним Законом, заготівля деревини є видом використання природних ресурсів територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Статтею 9-1 вищевказаного Закону передбачено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природі заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Перелік встановлених цим Законом використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природі заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій об`єктів природно-заповідного фонду. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природного заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища. Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі. Здійснення господарської та іншої діяльності за декларативним принципом заборонено.

В силу вимог ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» - спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів.

Необхідність отримання лімітів на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення визначена також статтею 11 Закону України «Про рослинний світ», згідно якої ліміти спеціального використання природних рослинних ресурсів загальнодержавного значення встановлюються на підставі науково обґрунтованих нормативів центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Порядок встановлення лімітів спеціального використання природних рослинних ресурсів загальнодержавного значення затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідач також, посилається на Положення про порядок встановлення лімітів використання природних ресурсів загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 № 459, згідно п. 2 якого передбачено, що ліміти спеціального використання лісових ресурсів встановлюються у порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Проте, відповідно до п.1 Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого тією ж постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 №459, це Положення визначає порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, крім лісових та водних ресурсів, підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 2 та 3 вищезгаданого Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно - заповідного фонду до природних ресурсів, на які видається дозвіл на спеціальне використання, належать природні ресурси в межах території та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів - це офіційний документ, який засвідчує право підприємств, установ, організацій, громадян на використання конкретних природних ресурсів у межах затверджених лімітів.

А видача дозволів на спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється відповідно до Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів.

При цьому у межах природно-заповідного фонду діє пункт 7 Положення, згідно з яким ліміти на використання природних ресурсів в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення затверджуються Мінприроди.

Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру» від 19.05.2011 № 3392-УІ визначено, що документом дозвільного характеру у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду є дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду (п.36 Переліку документів дозвільного характеру).

Також, згідно абз. 6 п. 1 Положення про порядок установлення лімітів використання природних ресурсів загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 №459 та п.1.3 Інструкції про застосування порядку установлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 24.01.2008 №27, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 лютого 2008 року за №117/14808 ліміти визначають обсяги використання природних ресурсів, у межах яких видаються дозволи на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що чинним законодавством визначено необхідність отримання лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду перед видачею дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Щодо заперечення Відповідача про те, що відповідно до Порядку видачі дозволів на спеціальне використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 № 761, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів. 07.02.2017 року, а ДП «Бучацьке лісове господарство» видано лісорубний квиток № 41, на підставі якого проведено прохідну рубку у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва. А тому проведення рубки відбувалось з чітким дотриманням відводів в рубку, кількість та порода зрубаних дерев відповідали переліку, отже жодних порушень здійснено не було, то суд має за необхідне зазначити таке.

У акті перевірки Держекоінспекції від 09.11.2017 року, окремим розділом вказано, що місце де проведена прохідна рубка у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва відноситься до території національного природного парку «Дністровський каньйон», який є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення України.

Оскільки, територія Національного природного парку «Дністровський каньйон» є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, то правові основи його організації, охорони, ефективного використання, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначаються спеціальним законом, а саме: Законом України «Про природно-заповідний фонд України».

Статтею 9-1 вищевказаного України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно - заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Перелік встановлених цим Законом використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій об`єктів природно-заповідного фонду. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природного заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища. Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі. Здійснення господарської та іншої діяльності за декларативним принципом заборонено.

В силу вимог статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів.

Перелік використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій об`єктів природно-заповідного фонду.

Як уже зазначалось судом вище Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області, відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», 02.07.2012 видано ДП «Бучацьке ЛГ» охоронне зобов`язанням № 03-73 на частину території державного лісового фонду яка надана йому у постійне користування та входить без вилучення із землекористування підприємства до складу Національного парку «Дністровський каньйон», в розділі режим охорони та збереження, якого зобов`язано підприємство господарську, наукову, природоохоронну та іншу діяльність здійснювати відповідно до Положення про Національний природний парк «Дністровський каньйон».

Пунктом 4.5 Положення про Національний природний парк «Дністровський каньйон», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 12 грудня 2011 року №517 зі змінами, передбачено, що: «Використання природних ресурсів на території Парку здійснюється у загальному та спеціальному порядках. Загальне використання природних ресурсів здійснюється відповідно до цього Положення, Проекту організації території Парку та з урахуванням вимог режиму території. Спеціальне використання природних ресурсів у межах території Парку здійснюється на підставі дозволів, в межах лімітів, установлених Мінприроди».

Отже Відповідач, підписавши охоронне зобов`язанням №03-73 від 02.07.2012 року, зобов`язувався здійснювати господарську діяльність, в тому числі, спеціальне використання природних ресурсів, на території національного парку «Дністровський каньйон» з дотриманням вимог положення про парк.

Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру» від 19.05.2011 №3392-УІ визначено, що документом дозвільного характеру у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду є дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду (пункт 36 Переліку документів дозвільного характеру).

Таким чином, на думку суду, лісорубний квиток №41 від 07.02.2017 року виданий ДП «Бучацьке лісове господарство» з порушенням вимог статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру» від 19.05.2011 №3392-УІ, Постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992 №459 Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно - заповідного фонду і встановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення, пункту 4.5 Положення про Національний природний парк «Дністровський каньйон».

Звідси прохідна рубка у кварталі 60 виділ 17 площа 0,9 га Язловецького лісництва, яка була здійснена за лісорубним квитком, виданим із порушенням чинного законодавства не може вважатися проведеною з дотриманням встановлених правил та її слід вважати проведеною з порушенням вимог чинного законодавства.

Одночасно, оцінивши посилання як Відповідача так і Позивача на листи Міністерства екології та природних ресурсів України, листи Держлісагенства України та експертно-провові висновки інститутів, суд розглядає їх критично з огляду на те, що такі не є нормативно - правовими актами і не носять для суду обов`язкового характеру, а мають лише рекомендаційний характер, як і Постанови Вищого господарського суду України на які посилається Позивач.

Так, згідно статті 109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

Підсумовуючи зазначене вище, оцінивши обґрунтування позовних вимог Позивача, заперечення на них Відповідача, пояснення Третьої особи та подані ними докази, суд вважає доведеним Позивачем та не спростованим Відповідачем заподіяння Відповідачем державі збитків внаслідок порушення законодавства про природно-охоронний фонд.

6. Висновок суду.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1,3 статті 74 статей 76,77,78,79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до ст. 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" та п. 7 ч. З ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69і Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2018 рік у частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності; до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів у 2018 році належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

7. Судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи Позивачем, було сплачено 2096 грн 64 коп. судового збору за подання позовної заяви, виходячи із предмету позовних вимог.

За результатами вирішення спору суд задовольнив позов повністю.

Враховуючи зазначене, суд, на підставі статті 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 2096 грн 64 коп. у покладає повністю на Відповідача у справі, та він підлягає стягненню з Відповідача - Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" в користь Позивача - Державної екологічної інспекції у Тернопільській області

Керуючись положеннями статей 7, 13, 42, 74-79, 86, 129, 209- 210, 233, 236, 238, 240, 241, 256, 257 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" на р/р 9089 місцевого бюджету Дулібівської сільської ради Бучацького району, код бюджету 24062100, ідентифікаційний код одержувача 38038030 в ГУДКСУ у Тернопільській області, МФО 899998 - 139 776 грн 00 коп. збитків завданих державі внаслідок порушення законодавства про природно-охоронний фонд.

3. Судові витрати покласти на Відповідача - Державне підприємство "Бучацьке лісове господарство".

4. Стягнути з Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" в користь Державної екологічної інспекції у Тернопільській області - 2096 грн 64 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач: Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, вул. Шашкевича, 3, м. Тернопіль, 46008, ;

Відповідач: Державне підприємство "Бучацьке лісове господарство", вул. Степана Бандери,12, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, 48400, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство екології та природних ресурсів України, 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35, .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті з 256 по 257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Враховуючи складність спірних правовідносин, вихідні дні, перебування судді у відрядженні, повне рішення складено та підписано 26.09.2019 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко