ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 904/5424/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Цибульському Р.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Кондратенко К.В., ордер серія АО № 1000127 від 23.09.2019

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузича Сергія Васильовича, с. Минай, Закарпатська обл.

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 (повний текст складено 27.06.2019)

у справі № 904/5424/18 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кузича Сергія Васильовича, с. Минай, Закарпатська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртафт", м. Київ

про стягнення 380 830,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Кузич Сергій Васильович (далі - ФОП Кузич С.В., позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртафт" (далі - ТОВ "Укртафт", відповідач) про стягнення 380 830,24 грн. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на неналежну оплату відповідачем простою транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 позовну заяву ФОП Кузича С.В. передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у даній справі у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, Одеську митницю Державної фіскальної служби України визнано винною у затримці митного оформлення вантажу з 23.11.2017 по 03.09.2018. Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, відповідачем доведено, що порушення ним зобов`язань було допущено внаслідок неправомірних дій виконавчої влади. З урахуванням викладеного, керуючись ст. 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій через відсутність у його діях складу господарсько-правового правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Кузич С.В. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 904/5424/18 скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції неправильно визначено характер спірних правовідносин та, відповідно, неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, позивач вважає, що відносини між позивачем та відповідачем є господарсько-правовими, які регулюються як нормами господарського права, так і цивільного, а відносини відповідача із суб`єктами владних повноважень, про які вказується у відзиві на позов, є адміністративно-правовими.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення керувався ст. 614 ЦК України, на яку посилався відповідач як на підставу для невідшкодування шкоди. Проте відшкодування шкоди відноситься до позадоговірних зобов`язань, тоді як позивач у позовній заяві посилався на невиконання відповідачем свого зобов`язання зі сплати боргу.

Як вказує апелянт, судом першої інстанції не враховано, що позивач просив стягнути борг, а не компенсувати збитки.

Водночас, позивач зазначає, що судом першої інстанції не застосовано імперативну норму ч. 1 ст. 625 ЦК України, якою суд зобов`язаний був керуватись при ухваленні рішення по суті спору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 904/5424/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (доповідач у справі), суддів Чорногуза М.Г. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Кузича С.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 904/5424/18, справу призначено до розгляду на 23.09.2019 о 12 год. 00 хв.

Явка представників сторін.

23.09.2019 у судове засідання з`явився представник позивача, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 904/5424/18 та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 23.09.2019 повноважних представників не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між ФОП Кузичем С.В. (Експедитор) та ТОВ "Укртафт" (Замовник) було укладено договір-доручення № 13-17/З на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученнях (далі - Договір), за умовами якого Замовник доручив Експедитору організувати транспортно-експедиційне обслуговування вантажів, наданих ним для перевезення автомобільним транспортом згідно із заявкою (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору конкретні обсяги вантажів, терміни та норми оплати перевезення по кожному конкретному замовленню оформляються заявкою, яка подається відповідачем у письмовій формі.

В обґрунтування вимог позивачем додано до позовної заяви копію заявки на виконання ТЕО № 6 б/н від 15.11.2017 до договору № 13-17/З від 22.09.2017, відповідно до якої замовлено здійснити перевезення цигарок; місце завантаження - місто Тбілісі, місце розвантаження - місто Одеса; вартість перевезення - 71 486,30 грн.

У зв`язку з виникненням під час доставки вантажу за маршрутом місто Тбілісі - місто Одеса простою транспортного засобу позивача марки DAF державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 на території відділу митного оформлення № 1 митного поста "Одеса-центральний" Одеської митниці ДФС (період простою склав 286 діб з 25.11.2017 по 07.09.2018), позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 308 830,24 грн. за простій транспортного засобу. При цьому, сума коштів, яка підлягає стягненню, розрахована позивачем, виходячи з середньої вартості простою на добу, еквівалентної 50 євро.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Зі змісту поданих доказів вбачається, що транспортний засіб марки DAF державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 прибув у зону Одеської митниці Державної фіскальної служби України 23.11.2017, що підтверджується відтиском печатки на міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) № 235361, копія якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до листа Одеської митниці ДФС від 08.11.2018 № 5706/10/15-70-61 транспортний засіб марки DAF державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 надійшов до зони митного контролю пропуску у зоні діяльності митного поста "Одеса-центральний" Одеської митниці ДФС 23 листопада 2017 року та перебував на території вантажного комплексу ТОВ "Євротермінал" до 07 вересня 2018 року. Митне оформлення товару "Цигарки з фільтром, виробництва Грузія" за електронною митною декларацією № UA500010/2018/000279 завершено 03.09.2018, товар випущено у вільний обіг.

У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що товар, який знаходився на транспортному засобі позивача, не був розмитнений та не міг залишити територію митниці внаслідок незаконних дій та бездіяльності Одеської митниці ДФС, що встановлено судовими рішеннями у справі № 804/670/18.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 у справі № 804/670/18, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 (належним чином засвідчені копії рішення та постанови містяться у матеріалах справи), визнано протиправними дії Одеської митниці ДФС щодо призначення форми митного контролю у вигляді взяття проб (зразків) товару за електронною митною декларацією (ЕМД) від 18.01.2018 № UA500010/2018/000279 за відсутності вмотивованого письмового рішення; визнано протиправною бездіяльність Одеської митниці ДФС щодо нездійснення митного контролю та митного оформлення за електронною митною декларацією (ЕМД) від 18.01.2018 № UA500010/2018/000279; зобов`язано Одеську митницю ДФС вчинити дії по митному контролю та митному оформленню товарів за вказаною декларацією.

Ухвалою Верховного Суду від 11.10.2018 (належним чином засвідчена копія міститься у матеріалах справи) відмовлено Одеській митниці ДФС у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі № 804/670/18.

Як вбачається з постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018 у справі № 804/670/18, під час розгляду цієї справи встановлено, що фактично затримка оформлення вантажу, який надійшов у транспортному засобі д.н.з. НОМЕР_3 / НОМЕР_2 , спричинена Одеською митницею ДФС на підставі листа Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.11.2017. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом досліджено зміст цього листа, яким звернуто увагу начальника митниці на те, що завершення митного оформлення вантажу призведе до потрапляння на український ринок недобросовісної продукції.

Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що особою, винною у затримці митного оформлення вантажу, є Одеська митниця ДФС.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено, що порушення ним зобов`язань було допущено внаслідок неправомірних дій виконавчої влади, що, у свою чергу, унеможливлює застосування до нього штрафних санкцій.

Щодо доводів апелянта про те, що заборгованість, заявлена позивачем до стягнення, є сумою боргу за надані позивачем послуги з організації перевезення вантажу автомобільним транспортом, а не компенсацією за завдані збитки, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача 380 830,24 грн. у відшкодування вартості простою транспортного засобу в розмірі, еквівалентному 50 євро за добу.

Положеннями розділу 4 Договору ("Відповідальність сторін") передбачено, що сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов`язків за даним Договором (п. 4.1.1); у випадку нанесення збитку з вини однієї з сторін, винна сторона повинна відшкодувати збиток іншій стороні в повному обсязі (п. 4.1.2).

У п. 4.2.2 Договору встановлено сплату Замовником Експедитору коштів за простої транспортного засобу при завантаженні та/або розвантаженні вантажу (понад нормативів, вказаних у заявці). І така сплата за простій визначена Договором як відповідальність Замовника у вигляді штрафу, що обчислюється за кожну добу простою.

Разом з тим, положеннями Договору не передбачено, що сплата за простій транспортного засобу є складовою вартості послуг з організації перевезення вантажів, яка визначається у розмірі, еквівалентному 50 євро за добу.

При цьому, позивач не вказує, на яких положеннях Договору ґрунтуються його вимоги про стягнення 380 830,24 грн. саме як суми боргу за надані позивачем послуги з організації перевезення вантажу.

Натомість, з положень ст. 142 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.1969 № 40, вбачається, що простоєм автомобіля (автопоїзда) вважається затримка або невикористання транспортного засобу, які починаються після закінчення або перевищення строків, передбачених для здійснення яких-небудь дій (наприклад, строку навантажувально-розвантажувальних робіт, здійснення митних операцій тощо).

Відповідно до п. 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, простій автомобіля в пунктах навантаження і розвантаження понад встановлену норму часу є основою для матеріальної відповідальності винної в простої сторони.

Виходячи з викладеного, наднормативний простій є невиконанням зобов`язань у встановлені договором нормативні строки. Тому плату за наднормативний простій автотранспорту слід вважати мірою відповідальності (штрафною санкцією).

Таким чином, доводи позивача про те, що кошти, заявлені позивачем до стягнення, є сумою боргу за надані позивачем послуги, не ґрунтуються на нормах закону та положеннях Договору, а отже, є безпідставними.

Також безпідставним є посилання позивача на положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, оскільки наведена норма застосовується щодо грошових зобов`язань.

Натомість, за умовами Договору, зобов`язання Замовника (наприклад, забезпечити своєчасне та повне оформлення транспортних документів та маршрутних листів, завантажити (розвантажити) транспортний засіб, наданий для виконання перевезення, протягом 24 годин, згідно з терміном, вказаним у заявці), порушення, яких спричиняють простій транспортного засобу, не носять грошовий характер.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов 'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов 'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, усі інші твердження та доводи не спростовують вищевикладених висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, встановивши відсутність правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій через відсутність у його діях складу правопорушення, а саме вини, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ФОП Кузича С.В.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги ФОП Кузича С.В. відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 904/5424/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузича Сергія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 904/5424/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 904/5424/18 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 904/5424/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 30.09.2019.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді М.Г. Чорногуз

Г.П. Коробенко