ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/454/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.06.2019р., суддя в І інстанції Коваль С.М., повний текст якого складено 04.07.2019р. в м. Миколаєві

у справі № 915/454/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю Телец -ВАК

про стягнення заборгованості в сумі 180880,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Телец-ВАК про стягнення 180 880,96 грн., з яких: 128 000 грн. основного боргу, 29 747,92 грн. пені, 5153,21 грн. 3 % річних та 17 979,83 грн. втрат від інфляції, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору постачання природного газу № 5008/1617-ТЕ-22 від 30.08.2016.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного з позивачем договору постачання природного газу № 5008/1617-ТЕ-22 від 30.08.2016 не виконав своєчасно та в повному обсязі взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого позивачем природного газу, в результаті чого у відповідача утворився борг, який підлягає стягненню. Крім того, за порушення виконання своїх договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу, відповідач відповідно до статті 611, частини 2 статті 625 ЦК України та умов п. 8.2 договору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми та пеню.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.06.2019 закрито провадження у справі в частині вимог ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Телец -ВАК основного боргу в сумі 21800 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Суд закрив провадження у справі в частині стягнення 21800 грн основного боргу на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України з огляду на відсутність спору в цій частині, оскільки зазначена сума була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.06.2019, з урахуванням ухвали від 05.07.2019 про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ Телец -ВАК на користь ПАТ НАК Нафтогаз України грошові кошти в загальній сумі 149333,04 грн., з яких: 106200 грн. основний борг; 20000 пеня; 5153 грн. 21 коп. 3 % річних; 17979 грн. 83 коп. індекс інфляції; а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 2713 грн. 21 коп.

Рішення мотивовано тим, що вимога про стягнення з відповідача оплати в сумі 106200 грн. за поставлений на підставі укладеного між сторонами у справі договору є обґрунтованою і підлягає задоволенню тому, що ТОВ Телец-ВАК не виконано зобов`язання за договором щодо оплати позивачу поставленого природного газу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в заявлених позивачем до стягнення сумах, суд попередньої інстанції виходив з того, що обставини прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу у встановлені в договорі постачання природного газу № 5008/1617-ТЕ-22 від 30.08.2016 строки є доведеними та не спростовані відповідачем і є підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох відсотків річних, розмір яких визначений позивачем правильно.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені частково, місцевий господарський суд керуючись частиною 3 статті 551 ЦК України статтею 233 ГК України дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені до суми 20 000 грн. При цьому, суд виходив із інтересів обох сторін і враховував, що ТОВ Телец-ВАК фінансується за рахунок платежів власників квартир. Поставлений за договором природний газ відповідачем використано для отримання теплової енергії для потреб населення.

Суд також прийняв до уваги, що допущені відповідачем прострочення хоч і носили систематичний характер, але суми прострочень та періоди їх погашення були незначними; що порушення відповідачем договірних зобов`язань не спричинило негативних наслідків господарській діяльності ПАТ НАК Нафтогаз України; що боргу за спожитий природний газ на даний час немає.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, суд вважав, що нарахована пеня є непропорційною допущеному правопорушенню, що прострочення грошових зобов`язань відповідачем також компенсуються підлягаючими стягненню з відповідача сумами інших нарахувань: 3 % річних, індексу інфляції.

Викладені обставини суд урахував як виняткові, які мають істотне значення і дають суду право зменшити суму нарахованої пені, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, котрими передбачено право суду зменшити розмір неустойки, за наявності обставин, які мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд визнав, що визначений позивачем розмір пені в загальній сумі 29747 грн. 92 коп. належить зменшити до суми 20000 грн. і в цій сумі задовольнити вимоги позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 233 ГК України, ст. ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, та неповне з`ясування усіх істотних обставин справи, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 9747,92 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Таким чином, суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. Втім, під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Отже, враховуючи принципи добросовісності та справедливості, приймаючи до уваги мету створення та завдання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача і вважає рішення господарського суду в частині зменшення пені незаконним, таким що порушує права позивача, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Судом взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків, крім того нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу. Також, важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції зважив на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, а також прийняв до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважив на правовий статус відповідача, основним видом господарської діяльності якого є забезпечення надання послуг з централізованого опалення (виробництво та розподілення тепла) та гарячого водопостачання у місті Миколаєві, і те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання є мешканці житлових будинків. Враховано судом також суспільну необхідність господарської діяльності відповідача. При цьому, стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, при цьому, сплата надмірних штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й інші суспільні інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного отримання споживачами послуг з теплопостачання, що надаються відповідачем.

Отже, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені не було об`єктивно оцінено, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 30.08.2016 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Телец-ВАК» (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 5008/1617-ТЕ-22, з додатковими угодами № 1 від 23.01.2017 та № 2 від 31.01.2017 до нього, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, загальним обсягом до 185,5 тис. куб.м. і вартістю 4942 грн. 00 коп. (разом з ПДВ -5930 грн. 40 коп.) за 1000 куб.м. газу, а споживач прийняти цей природний газ та оплатити його грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати вартості замовленого обсягу протягом місяця поставки газу з остаточним розрахунком за фактично переданий газ до 25-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу, (п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 5.2, 6.1 договору з урахуванням додаткових угод №№1, 2 до договору).

Приймання-передача газу у відповідному місяці поставки оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.4 договору).

Сторонами погоджено, що договір діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 до 30.09.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 договору урахуванням додаткової угоди № 2 до договору).

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач з жовтня 2016 року по вересень 2017 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ обсягом 186,403 тис. куб. м. на загальну суму 1 105 444 грн. 34 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками.

Однак відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства свої зобов`язання по оплаті вартості отриманого у період з жовтня 2016 по вересень 2017 року (включно) природного газу виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунків, заборгованість становить 106200 грн., у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачеві пеню в сумі 29 747,92 грн.

та 3 % річних в сумі 5153,21 грн. за період прострочення 27.12.2016-25.04.2018, та втрати від інфляції в сумі 17 979,83 грн. за період березень 2017 року березень 2018 року.

Перевіривши обчислені позивачем розрахунки пені, втрат від інфляції та процентів річних суд встановив, що вони відповідають умовам укладеного між сторонами договору та чинному законодавству, є арифметично вірними та відповідачем не спростовані як в цілому так і за їх складовими.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 29 747,92 грн. на підставі п. 8.2 договору, а також 17 979,83 грн інфляційних втрат та 3% річних в сумі 5153,21 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахованих за зобов`язаннями з оплати газу, отриманого у спірний період.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для зменшення на 9747,92 грн. заявленого позивачем до стягнення розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором.

Враховуючи встановлені приписами ст. 269 ГПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів переглядає судове рішення в межах вимог апеляційної скарги.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованої позивачем пені до 5000 грн. від заявленої позивачем суми.

Звертаючись з клопотанням про застосування ч. 2 ст. 233 ГК, яка дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій, відповідач посилався на те, що він використовував газ, отриманий від позивача, виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Борг перед позивачем виник внаслідок того, що мешканці багатоповерхових житлових будинків у м. Миколаєві, в яких відповідач визначений виконавцем житлово-комунальних послуг за рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 77 від 26.01.2011, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачували послуги з опалення та підігріву води, для надання яких відповідач використовував отриманий у позивача природний газ.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Здійснивши аналіз доводів відповідача та наданих ним доказів господарський суд першої інстанції визнав доведеними обставини, на які послався відповідач, про те, що господарська діяльність відповідача в частині виробництва та постачання теплової енергії в гарячій воді є збитковою, що зумовлено невиконанням населенням зобов`язань за отримані послуги з централізованого опалення.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, понесення позивачем збитків саме в результаті порушення (несвоєчасного виконання) відповідачем умов договору № 5008/1617-ТЕ-22 від 30.08.2016.

Отже, місцевий господарський суд, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу, встановивши обставини збиткової господарської діяльності відповідача, відсутності в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що несвоєчасна оплата за отриманий природний газ була спричинена неналежною платіжною дисципліною населення у здійсненні оплати послуг з централізованого опалення, взявши до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором постачання природного газу, правильно визнав зазначені обставини винятковими та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення з відповідача 29747,92грн. пені за зобов`язаннями з оплати спожитого природного газу до 20000 грн.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів не бере до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норми, закріпленої у статті 233 ГК України, оскільки суд в повній мірі з`ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою, зокрема правильно встановив, що даний випадок є винятковим для зменшення пені.

Місцевий господарський суд з огляду на надане суду законом право на зменшення розміру штрафних санкцій та віднесення законом визнання розміру, до якого вони підлягають зменшенню, на розсуд суду, правильно задовольнив позовні вимоги про стягнення пені частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 20000 грн та, відповідно, правильно відмовив у задоволенні решти частини позовних вимог про стягнення пені.

Слід зазначити, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково, свідчить про те, що суд в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси як позивача, так і відповідача. Наведеним спростовується посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не врахував інтереси позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу, зводяться до переоцінки доказів у справі та не можуть бути підставами для скасування судового рішення в оскаржуваній частині, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 238 ГПК України, щодо змісту судового рішення, у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Із змісту оскаржуваного рішення місцевого суду вбачається, що зазначивши у мотивувальній частині про те, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені до 20000 грн. на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України та фактично стягнувши з відповідача пеню у розмірі 20000 грн., суд у резолютивній частині рішення не зазначив про часткове задоволення позову та про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 9 747,92 грн. решти пені.

Водночас, враховуючи передбачені ст. 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, те, що допущена місцевим господарським судом помилка у застосуванні вищезгаданої норми процесуального права при вирішенні даного спору не призвела до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог, колегія суддів вважає, що вказана помилка може бути виправлена місцевим судом в порядку ст. 243 ГПК України.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 27 червня 2019 року у справі № 915/454/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова підписана 30.09.2019.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Лавриненко Л.В.

Філінюк І.Г.