УХВАЛА

25 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 909/192/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації

на рішення Господарського суду Івано-Франківського господарського суду від 25.04.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії

до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації

про стягнення заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги у розмірі 63 467,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2019 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації на рішення Господарського суду Івано-Франківського господарського суду від 25.04.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 у справі № 909/192/19.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 909/192/19 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 установлено у розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги у розмірі 63 467,75 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2019 рік (1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), тому у розумінні положень ГПК України справа № 909/192/19 є малозначною.

Разом із цим у тексті касаційної скарги зазначено, що скарга має виняткове значення для скаржника, оскільки заборгованість, яка є предметом позову у цій справі, разом з заборгованістю, встановленою судовими рішеннями у інших справах, стягується з незахищених статей видатків Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації та викликає незадоволення у соціально незахищених верств населення, які обслуговуються скаржником.

Дослідивши зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, колегія суддів зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу без належного такого обґрунтування та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними.

Викладені у касаційній скарзі доводи скаржника зводяться до необхідності перегляду та переоцінки доказів встановлених судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Обґрунтування наявності інших підстав передбачених підпунктами "а", "б", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України щодо права касаційного оскарження в малозначних справах скаржником не наведено.

Подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а тому суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі і відмовляє у такому відкритті.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації на рішення Господарського суду Івано-Франківського господарського суду від 25.04.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 у справі № 909/192/19, оскільки цю скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації на рішення Господарського суду Івано-Франківського господарського суду від 25.04.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 у справі № 909/192/19.

2. Матеріали касаційної скарги на 17 (сімнадцяти) аркушах повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ