ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.08.2019 Справа № 905/747/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.

при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: приватного акціонерного товариства Дружківський завод металевих виробів (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 3; )

до відповідача: акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Укрзалізниця (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22; )

про стягнення 62 535,18 грн, з яких: пеня в сумі 36 494,21 грн., 3% річних 6165,96 грн., інфляційні втрати 19 875,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Щербань О.М. - на підставі довіреності № 43 від 20.07.2019

від відповідача: Баранов А.С. на підставі довіреності № ц/6-63/284-18 від 29.12.2018

С У Т Ь С П О Р У

Приватне акціонерне товариство Дружківський завод металевих виробів звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Укрзалізниця про стягнення 414 501,22 грн, з яких: основний борг - 358 943,30 грн., пеня - 32 708,10 грн., 3% річних - 5 487,41 грн. та інфляційні втрати - 17 362,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором на закупівлю №ДОН/НХ-18942/НЮ-В від 22.12.2018 року в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 717 886,60 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.04.2019 відкрито провадження у справі №905/747/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Під час розгляду даної справи від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу та збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, в якій останній просив стягнути з відповідача пеню в сумі 36 494,21 грн., 3% річних 6 165,96 грн. та інфляційні втрати 19 875,01 грн. Крім того, у вказаній заяві представник позивача повідомив суд про сплату відповідачем суми основного боргу та просив не враховувати раніше подане через канцелярію суду клопотання №10-2-233 від 04.06.2019 про повернення судового збору.

Оскільки вказана заява подана представником позивача відповідно до приписів ст.46 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята судом до розгляду. Відтак, судом остаточно розглядаються позовні вимоги, викладені у заяві №10-2-244 від 10.07.2019 про зменшення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу та збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача в судове засідання 14.08.2019 з`явився, підтримав позовні вимоги з урахуванням останньої наданої заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 14.08.2019 з`явився, просив суд при винесенні рішення по даній справі врахувати повне погашення заборгованості за договором та зменшити розмір штрафних санкцій (пені) до 30% з огляду на скрутне фінансове становище підприємства через проведення основної господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції, та, відповідно, затримкою фінансування.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

22.12.2018 між публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Укрзалізниця (далі покупець) та приватним акціонерним товариством Дружківський завод металевих виробів (далі постачальник) було укладено договір на закупівлю № ДОН/НХ-18942/НЮ-В (далі-договір), відповідно до п.1.1. якого предметом договору є поставка постачальником покупцю в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 1.2. договору найменування товару: болти із шестигранною головкою (М10х50, М10х60, М12х35, М12х40, М16х100, М16х120, М16х140, М16х45, М16х50, М16х60, М16х70, М16х75, М16х80, М16х90, М20х100, М20х120, М20х145, М20х220, М20х60, М20х80, М20х90, М22х100, М22х140, М24х70, М27х90, М6х50, М8х60, М10х45, М8х45, М20х50, М8х40, М10х90, М22х90, М20х55, М20х110, М27х110, М16х40); гайки (М6, М8, М10, М12, М14, М16, М20, М22, М27, М30).

Виробник товару: ПрАТ «Дружківський завод металевих виробів», Україна, Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 3 (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору товар повинен бути поставлений постачальником протягом 10 календарних днів від дати отримання заявки на поставку товара.

Згідно п. 4.2. договору датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товарі обома сторонами договору.

Відповідно до п. 5.2. договору загальна сума договору складає 1417752,40 грн. (один мільйон чотириста сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дві грн. 40 коп.), з урахуванням ПДВ 20 % 236292,07 грн. (двісті тридцять шість тисяч двісті дев`яносто дві грн. 07 коп.) та зазначається у звіті про результати здійснення процедури закупівлі.

Розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі (п. 6.1. договору).

Згідно п. 6.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Підтвердженням про одержання товару покупцем є накладна на приймання товару та акт прийому-передачі товару, оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін. Акт прийому-передачі покупець повертає постачальнику після підтвердження покупцем факту отримання (п. 8.4. договору).

Відповідно до п. 9.2. договору покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення.

Термін дії договору з моменту його підписання сторонами і по 29.12.2018 (п. 15.1. договору).

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як свідчать матеріали справи, на підставі заявки покупця № 2600/5977 від 27.12.2018 постачальником була здійснена поставка товару 27.12.2018 у кількості 17,397 тон на суму 717886,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № 3459 від 27.12.2018 (а.с. 27) та актом приймання-передачі № ВН-3459 від 27.12.2018 (а.с.28-29).

Податкова накладна № 213 від 27.12.2018 була зареєстрована постачальником 28.12.2018, що підтверджується квитанцією № 1, відповідно до якої дана накладна доставлена до центрального рівня Державної податкової служби України 28.12.2018 (а.с.39).

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не заперечується.

На підставі договору на закупівлю від 22.12.2018 було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 7763 від 27.12.2018 на суму 717 886,60 грн.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за договором на закупівлю № ДОН/НХ-18942/НЮ-В від 22.12.2018 не виконав, у зв`язку з чим звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань і застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору на закупівлю №ДОН/НХ-18942/НЮ-В від 22.12.2018

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір на закупівлю № ДОН/НХ-18942/НЮ-В від 22.12.2018 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 6.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором на закупівлю №ДОН/НХ-18942/НЮ-В від 22.12.2018 у останнього виникло зобов`язання з її оплати.

Разом із тим, відповідачем з порушенням встановленого сторонами строку та вже після відкриття провадження у даній справі здійснено оплату 13.05.2019 на суму 358 943,30 грн. та 13.06.2019 на суму 358 943,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1832683 від 13.05.2019 та № 1908059 від 13.06.2019.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором на закупівлю № ДОН/НХ-18942/НЮ-В від 22.12.2018 щодо оплати поставленого товару в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 36 494,21 грн. за загальний період з 14.02.2019 по 13.06.2019.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст. ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 9.2. договору покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, оскільки останнім помилково включено у розрахунок дати оплат суми основної заборгованості за договором (13.05.2019 та 13.06.2019).

З урахуванням викладеного, судом здійснено власний розрахунок пені згідно приписів чинного законодавства.

Згідно здійсненого судом розрахунку розмір пені, нарахованої на заборгованість в сумі 717 886,60 грн. за період з 14.02.2019 по 12.05.2019 склав 30 987,12 грн., а розмір пені, нарахованої на заборгованість в сумі 358 943,30 грн. за період з 13.05.2019 по 12.06.2019 склав 5 334,98 грн.

Таким чином, за висновками суду, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 36 322,10 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 14.02.2019 по 13.06.2019 нараховано 3 % річних в сумі 6 165,96 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Перевіривши розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, оскільки останнім помилково включено у розрахунок дати оплат суми основної заборгованості за договором (13.05.2019 та 13.06.2019).

З урахуванням викладеного, судом здійснено власний розрахунок 3% річних згідно приписів чинного законодавства.

Згідно здійсненого судом розрахунку розмір 3 % річних, нарахованих на заборгованість в сумі 717 886,60 грн. за період з 14.02.2019 по 12.05.2019 склав 5 192,38 грн., а розмір 3 % річних, нарахованих на заборгованість в сумі 358 943,30 грн. за період з 13.05.2019 по 12.06.2019 склав 914,57 грн.

Таким чином, за висновками суду, загальна сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6 106,95 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат за період з 14.02.2019 по 13.06.2019 в розмірі 19 875,01 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що позивач безпідставно збільшив період нарахування інфляційний втрат, оскільки, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку позовних вимог, останнім методологічно невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат, на підставі чого суд зробив власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом розрахунку розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість в сумі 717 886,60 грн. за період з березня 2019 по квітень 2019 склав 13 704,45 грн., а розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість в сумі 358 943,30 грн. за травень 2019 склав 2 512,60 грн.

Таким чином, за висновками суду, загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 16 217,05 грн.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства Дружківський завод металевих виробів до акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Укрзалізниця про стягнення 62 535,18 грн, з яких: пеня в сумі 36 494,21 грн., 3% річних 6 165,96 грн., інфляційні втрати 19 875,01 грн., задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Укрзалізниця (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22; ) на користь приватного акціонерного товариства Дружківський завод металевих виробів (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 3; ) пеню в сумі 36 322,10 грн., 3% річних в сумі 6106,95 грн., інфляційні втрати в сумі 16217,05 грн., судовий збір в сумі 1801,53 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 14.08.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.08.2019

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова