ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" вересня 2019 р. Cправа № 902/237/19

Суддя господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 у справі №902/237/19

за позовом Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" (місцезнаходження: 08143, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Княжичі, вул. Леніна, буд 46; поштова адреса: 03191, м. Київ, а/с 50)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (21000, м.Вінниця, вул. Академічна, буд. 16)

про стягнення 6 702 465,12 грн.

Представники сторін:

позивача: не з`явився.

відповідача (заявник): Мунтян Є.В. - згідно ордеру серії ВН № 092089 від 22.04.2019;

В С Т А Н О В И В:

Мале приватне підприємство Фірма "Ерідон" звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 6702465,12 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 р. у справі №902/237/19 позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 6702465,12 грн основного боргу та 50268,49 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

17.09.2019 до суду надійшла заява за підписом адвоката Мунтяна Євгена Володимировича про відстрочку виконання рішення суду від 13.06.2019 у справі №902/237/19. Дана заява мотивована тим, що після збору врожаю пшениці та ріпаку відповідачем, останній сплатив позивачу на виконання вищевказаного рішення суду грошові кошти в сумі 3729593,61 грн. Залишок боргу станом на 13.09.2019 складає 2972871,51 грн. Наразі у відповідача відсутній врожай для продажу та погашення боргу, але на полях перебуває незібраний врожай кукурудзи, який згідно службової записки агронома, буде зібрано до 20 листопада 2019 року. Всього відповідачем планується зібрати близько 6000 тон кукурудзи.

На реалізацію майбутнього врожаю кукурудзи між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" 13.02.2019 та 09.04.2019 укладено договори поставки кукурудзи за №№ та відповідно, згідно пунктів 1.2. та 3.3. умов яких відповідач зобов`язаний поставити ТОВ "Суффле Агро Україна" 1500 та 700 тонн кукурудзи відповідно до 01.11.2019. Середня ціна на кукурудзу по Україні складає 3637,00 грн, що дасть відповідачу прибуток від її продажу тільки за вказаними договорами поставки близько восьми мільйонів гривень. Відповідно до пунктів 4.2. зазначених договорів поставки кукурудзи, ТОВ "Суффле Агро Україна" сплачує грошові кошти протягом трьох банківських днів з дня поставки кукурудзи.

Таким чином, відповідач планує отримати грошові кошти за поставлену кукурудзу в листопаді 2019 року і до 31 листопада 2019 року повністю розрахуватися з позивачем.

Відповідно до ухвали суду від 18.09.2019 заяву про відстрочку виконання рішення суду від 13.06.2019 у справі №902/237/19 призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.09.2019 з повідомленням учасників справи.

24.09.2019 до суду засобами електронного зв`язку надійшли письмові пояснення представника Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" - адвоката Боровика Б.М. щодо заяви про відстрочку виконання рішення.

Як зазначено в поясненнях, 24.09.2019 Мале приватне підприємство Фірма "Ерідон" отримало заяву адвоката Мунтяна Євгена Володимировича про відстрочку виконання рішення суду від 13.06.2019 у справі № 902/237/19.

В зв`язку з цим позивачем до суду надано письмові пояснення із запереченнями зокрема про таке:

- відповідач як доказ наявності у власності посівів кукурудзи надає службову записку агронома. Зазначений документ аж ніяк не є доказом наявності у власності відповідача посівів кукурудзи у вказаних об`ємах.

В свою чергу належним доказом наявності у власності відповідача посівів кукурудзи з визначення обсягів посівів є звіт про посівні площі сільськогосподарських культур Форма № 4-сг, відповідно до Наказу Держстату України від 24.06.2016 № 103, який повинен був бути поданий відповідачем до органів статистики не пізніше 2 червня цього року. Таким чином, на думку позивача, відповідачем належним чином не доведено наявність у власності посівів кукурудзи.

- відповідачем не надано належних доказів наявності у нього реальних ресурсів та засобів для збору врожаю кукурудзи, таких як: наявність власної або орендованої сільськогосподарської техніки; ресурси на придбання паливно-мастильних матеріалів; наявність укладених трудових договорів з працівниками, або укладені договори з підрядними організаціями на виконання робіт із збирання врожаю кукурудзи; договори складського зберігання зерна кукурудзи на вказаний врожай; договори з експедиторськими організаціями на поставку врожаю кукурудзи за договорами поставки № від 13.02. 2019 та № 2 від 09.04.2019.

- відповідач як доказ отримання у майбутньому прибутку посилається на укладені з ТОВ "Суффле Агро Україна" договори поставки № від 13.02.2019 та №2 від 09.04.2019.

На думку позивача, наявність укладених договорів поставки № від 13.02.2019 та № 2 від 09.04.2019 не гарантують їх реального виконання та отримання вказаного відповідачем прибутку Позивач вважає, що відповідачем не доведено належну якість посівів кукурудзи встановленим вимогам договорів поставки № від 13.02.2019 та №2 від 09.04.2019.

Позивач припускає, що неналежна якість кукурудзи може призвести до неможливості виконання відповідачем обов`язків за договорами № від 13.02.2019 та №2 від 09.04.2019.

Позивач у своїх письмових поясненнях зазначив також, що договорами поставки № від 13.02.2019 та № 2 від 09.04.2019 передбачено відстрочення оплати товару - оплата здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту поставки.

Таким чином, на думку позивача, при поставці кукурудзи, за умовами укладених договорів, існує вірогідність виникнення дебіторської заборгованості та не оплати поставленого товару: договори № від 13.02. 2019 та № 2 від 09.04.2019 могли бути розірвані сторонами, таким чином відсутні підтвердження того, що договори є чинними на дату подання заяви про відстрочення виконання рішення.

Стверджуючи, що відповідачем не доведено наявності у власності посівів кукурудзи, належної якості майбутнього врожаю кукурудзи та його відповідності договорам поставки укладеним з ТОВ "Суффле Агро Україна", чинності договорів поставки, що були укладені з ТОВ "Суффле Агро Україна" станом на день подання заяви про відстрочення виконання рішення, відсутності ризиків виникнення простроченої дебіторської заборгованості після поставки зерна кукурудзи за договорами поставки укладеними з ТОВ "Суффле Агро Україна", позивач просив суд відмовити відповідачу в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду від 13.06.2019 у справі № 902/237/19.

25.09.2019 до суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про долучення доказів за підписом адвоката Мунтяна Є.В. Разом з клопотанням подано статистичну звітність по посівним площам та лист про відсутність коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс". Надані заявником докази долучено до матеріалів справи.

На вказану дату судового засідання 26.09.2019 прибув представник заявника адвокат Мунтян Є.В., який підтримав подану заяву та просив відстрочити виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 у справі № 902/237/19 до 31 листопада 2019 року.

Представник позивача свого представника для участі в судовому засіданні не направив.

Після розгляду заяви в засіданні 25.09.2019 суд виходив до нарадчої кімнати для підготовки вступної та резолютивної частини ухвали. Після виходу суду з нарадчої кімнати судом встановлено, що представники сторін в судове засідання не з`явились.

За наслідками розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 у справі № 902/237/19, судом враховується наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У відповідності до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Так, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано, що на державі лежить зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає розстрочку виконання рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника часу для негайного виконання рішення суду. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З зазначених норм права, суд вбачає, що розстрочка рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення.

Приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до правової позиції наведеної у пункті 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

З метою дотримання справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу (збереження робочих місць, своєчасної виплати заробітної плати працівникам боржника, надання можливості для перепланування фінансово-господарських витрат товариства, залучення додаткових інвестицій, уникнення банкрутства підприємства в цілому) і вимогами захисту основних прав стягувача (його права на отримання грошових коштів, стягнутих за судовим рішенням), суд допускає можливість тимчасового втручання у право власності шляхом відстрочки виконання судового рішення на суму боргу.

Стосовно строку, на який слід відстрочити виконання судового рішення, то визначення останнього не входить до правозастосовчої діяльності суду, оскільки проміжок часу, на який слід відстрочити виконання судового рішення, є більше економічною категорією, аніж правовою, що має ґрунтуватись на реальній можливості виконання відповідачем судового рішення, з урахуванням збалансованості інтересів обох сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази, додані до заяви боржника про відстрочення виконання рішення суду, приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, істотно можуть ускладнити виконання вище вказаного рішення суду або зробити його виконання неможливим. Поданими боржником доказами підтверджено відсутність грошових коштів, достатніх для негайного проведення остаточних розрахунків з позивачем. Вказане визнається обставиною, яка унеможливлює виконання рішення суду на даний час.

Натомість укладення відповідачем з ТОВ "Суффле Агро Україна" договорів поставки № від 13.02.2019 та №2 від 09.04.2019 та їх реальне виконання сторонами дасть відповідачу можливість повністю виконати судове рішення.

Надаючи оцінку запереченням позивача проти відстрочки виконання рішення суду, слід зазначити, що такі заперечення ґрунтуються на припущеннях і власній оцінці позивачем доказів, які подав відповідач в обґрунтування своєї заяви.

З огляду на вже вчинені відповідачем дії, спрямовані на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 у справі №902/237/19, немає підстав припускати, що відповідач у подальшому ухилиться від його виконання.

При цьому зважаючи на висловлені позивачем заперечення, суд наголошує, що відповідач сплатив значну частину боргу, а термін на який останній просить відстрочити виконання рішення суду, є нетривалим. Надання відстрочки не порушить інтересів позивача, а забезпечить справедливий баланс інтересів обох сторін.

Отже, зважаючи на вищенаведені положення закону, наявні матеріали справи, зміст заяви про відстрочку виконання рішення суду в даній справі, часткові погашення боргу в розмірі 3729593,61 грн, суд вважає за необхідне заяву задовольнити та відстрочити виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 у справі №902/237/19 до 31.11.2019.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст. ст. 234, 331 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 у справі №902/237/19 за позовом Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 6702465,12 грн задовільнити.

2. Відстрочити виконання рішення суду від 13.06.2019 у справі №902/237/19 за позовом Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 6702465,12 грн до 31 листопада 2019 року.

3. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

4. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-256, пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

5. Ухвалу надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також засобами електронного зв`язку: позивача за електронною адресою та відповідача за електронною адресою .

Ухвала суду від 26.09.2019 у справі №902/237/19 підписана 27.09.2019.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (поштова адреса: 03191, м. Київ, а/с 50)

3 - відповідачу (21000, м.Вінниця, вул. Академічна, буд. 16)