СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа № 914/561/19

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Стойка О.В. Попков Д.О., Пушай В.І. Склярук С.І. Жирний О.С. за довіреністю (адвокат); Загребельний М.С. за ордером (адвокат);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Філії управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз АТ Укртрансгаз НАК Нафтогаз України м.Львів

на рішення господарського суду Харківської області
від01.07.2019 року
у справі№914/561/19 (суддя Смірнова О.В.)
за позовом до про Філії управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз АТ Укртрансгаз НАК Нафтогаз України м.Львів Приватного акціонерного товариства Енергооблік м.Харків стягнення коштів в сумі 1145134,38 грн.
В С Т А Н О В И В:

До господарського суду звернулась Філія управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз АТ Укртрансгаз НАК Нафтогаз України м.Львів (далі Позивач) до Приватного акціонерного товариства "Енергооблік" (далі Відповідач) про стягнення 384264,40 грн. пені та 760869,98 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.07.2019р. позовні вимоги задоволені частково внаслідок зменшення судом розміру штрафних санкцій, з Відповідача на користь Позивача стягнуто пеню в розмірі 76 852,88 грн., штраф в розмірі 152 174,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 17 177,02 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати спірне рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 307 411,52грн., штрафу в сумі 608695,98грн та прийняти нове рішення, яким вимоги в цій частині задовольнити. В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, оскільки, зменшуючи розмір пені, судом першої інстанції не встановлено майновий стан обох сторін, надано перевагу лише майновому стану Відповідача та, як наслідок, не обґрунтовано підстави для такого зменшення. Зазначав, що у даному випадку відсутні ознаки винятковості, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення від відповідальності Відповідача.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважав, що судом першої інстанції при розгляді справи досліджено всі обставини, прийнято до уваги скрутне фінансове становище Відповідача та обґрунтовано зменшено розмір штрафних санкцій. Натомість, Позивачем у суді першої інстанції не надавались докази його скрутного фінансового становища, а тому надані Позивачем до суду апеляційної інстанції докази, просив не приймати.

Позивач у судовому засіданні 23.09.2019р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду в оскаржуваній частині, надав пояснення, що аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

укладення 04.09.2018 між сторонами Договору підряду №, відповідно до умов п.1.1 якого Відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених Договором, за завданням замовника, на свій ризик, власними та залученими силами і засобами, матеріалами і механізмами виконати: "Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Новояворівськ, ГРС Холодновітка, ГРС Дрогобич, ГРС Жидачів, ГРС Новоград-Волинський, ГРС Володимир-Волинський, ГРС Кам`янка-Бузька, ГРС Луцьк, а Позивач в порядку та на умовах, визначених в ньому Договорі, прийняти і оплатити роботи;

виконання Відповідачем частини робіт з простроченням більш ніж на тридцять днів;

затримка в постачанні виробником полімерних кристалів, що використовуються у виробництві основних складових частин обладнання, встановлення якого входить до предмету Договору, що зумовило вищенаведене прострочення виконання робіт;

перебування підприємства Відповідача у скрутному фінансовому стані.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасного виконання робіт по другому етапу календарного плану, внаслідок чого Позивачем нараховано пеню за період з 15.01.2019 року по 25.03.2019 року в сумі 384264,40 грн. та штраф у розмірі 10% від суми Договору 760869,98 грн. за прострочення виконання робіт більш ніж на 30 днів.

Відповідач у суді першої інстанції не заперечуючи проти факту зазначеного порушення строків виконання робіт, вважав розмір нарахованих штрафних санкцій надмірно великими, несправедливими, посилався на наявність об`єктивних причин такого прострочення, відсутність збитків Позивача внаслідок цього прострочення, просив врахувати скрутне фінансове становище власного підприємства. Не оспорюючи правильність розрахунку штрафних санкцій, просив зменшити їх розмір до 90% , посилаючись на вищенаведені обставини (а.с. 4-7 т. 2).

Позивачем викладені Відповідачем обставини протягом розгляду справи в суді першої інстанції не оспорювались, він не вважав ці обставини такими, що є підставою до зменшення розміру штрафних санкцій (а.с. 33-34 т. 2)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту порушення Відповідачем строків виконання робіт, що є підставою для стягнення суми пені та штрафу, однак суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру на 80 %, взявши до уваги статус та фінансовий стан обох сторін, зокрема, скрутне матеріальне становище Відповідача, ступінь виконання зобов`язання Відповідачем, причини прострочення виконання робіт Відповідача, що не залежали від волі останнього, відсутність збитків Позивача внаслідок такого прострочення.

Суд вважав очевидно непропорційним розмір штрафних санкцій, що становить майже 20 % від загальної ціни Договору вчиненому Відповідачем порушенню.

Оскаржуючи зазначене рішення, Позивач зазначає про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені та штрафу на 80 %, вважаючи відсутніми ознаки винятковості заявлених Відповідачем та встановлених судом обставин, що останній поклав в основу до зменшення штрафних санкцій. Також вважав, що суд першої інстанції безпідставно не врахував та не дослідив матеріальний стан самого Позивача, який також перебуває у скрутному фінансовому становищі. Наведене Позивач вважає підставою для скасування рішення суду.

В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, фактичні обставини справи, покладені в основу висновків суду, сторонами не заперечуються.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд першої інстанції, оцінивши зазначені Відповідачем доводи, викладені у відзиві на позовну заяву щодо зменшення суми нарахованих Позивачем штрафних санкцій та наданих на його обґрунтування доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір штрафних санкцій є завищеним та непропорційним, термін прострочення виконання зобов`язання є невеликим та зазначене прострочення виникло через затримання поставки виробниками (іншими особами, контрагентами Відповідача), необхідних складових частин обладнання, що мають унікальний характер, доказів понесення збитків Позивачем у спірних правовідносинах матеріали справи не містять. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що Відповідач наразі перебуває у скрутному фінансовому становищі, сукупний залишок коштів на його рахунках відкритих у банківських установах складає 15813,10 грн., а відповідно до штатного розпису Відповідача, на підприємстві працює більше 150 осіб.

Враховуючи, що при зменшенні розміру штрафних санкцій Позивач не несе значних негативних наслідків в своїй господарській діяльності, а стягнення штрафних санкцій з Відповідача на користь Позивача є справедливою компенсацією несвоєчасного виконання робіт Відповідачем за замовленням Позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення Позивачем пені та штрафу до 80%.

Зазначаючи про необґрунтоване зменшення пені та штрафу, Позивач в апеляційній скарзі посилається на своє скрутне фінансове становище в підтвердження чого надає до апеляційної додаткові докази, які не надавались до суду першої інстанції.

Проте, всупереч вимогам ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, Позивачем не додане клопотання про долучення цих додаткових доказів до матеріалів справи, з обґрунтуванням неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку з чим подані скаржником докази апеляційним судом не розглядаються та не досліджуються.

При цьому, висловлюючи заперечення на клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій, Позивач не заперечував та не спростовував викладені в ньому обставини, зокрема, щодо причин прострочення, відсутності негативних наслідків та скрутного матеріального стану Відповідача.

Будь яких інших заяв, обґрунтувань та доказів щодо скрутності власного матеріального стану Позивачем в суді першої інстанції не заявлено.

Доводи останнього щодо порушення судом норм процесуального права, зокрема, щодо неможливості надання заперечень або пояснень з цього приводу, відсутності відповідного клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій спростовується змістом відзиву Відповідача на позовну заяву (а.с. 4 7 т. 2), відповіддю Позивача на відзив (а.с. 33-34 т. 2), клопотанням Відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (а.с. 35 т. 2), протоколом підготовчого засідання від 18.06.2019, який містить відомості щодо заявленого клопотання та відсутності наміру сторін подати інші додаткові докази (а.с. 96-97 т. 2).

Отже заперечення Позивача проти доводів Відповідача обмежувались лише позицією про відсутність ознак винятковості заявлених останнім обставин як підстав для звільнення від відповідальності в порядку ст. 617 Цивільного кодексу України.

Зазначені твердження Позивача є помилковими, оскільки суд першої інстанції не застосовував ст. 617 Цивільного кодексу України та не звільняв від відповідальності Відповідача, а навпаки, дійшов висновку про наявність підстав до стягнення штрафних санкцій за Договором, але зменшив заявлений розмір штрафних санкцій, виходячи із вищенаведеної сукупності встановлених обставин, жодна з яких не була заперечена Позивачем.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, правомірно застосував положення процесуального закону щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 80%.

Доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом всіх обставин справи, з`ясування яких передбачено ст. 233 Господарського кодексу України та порушення судом вимог процесуального законодавства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в розмірі 76852,88 грн., штрафу в сумі 152174,00 грн.та витрати зі сплати судового збору в розмірі 17177,02 грн.

Будь-яких порушень або невірного застосування норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Враховуючи наведене вище, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2019 у справі № 914/561/19 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Також, у зв`язку з помилковим визначенням розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання цієї апеляційної скарги в ухвалі Cхідного апеляційного господарського суду від 05.08.2019р. (20 274,92грн. замість 20 612,42 грн.) та невірно сплаченого розміру судового збору Позивачем, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Позивача на користь державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 337,50грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Філії управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз АТ Укртрансгаз НАК Нафтогаз України м.Львів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2019 у справі № 914/561/19 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Філію управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз АТ Укртрансгаз НАК Нафтогаз України м.Львів.

Стягнути з Філії управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (79026, м. Львів, вул. Рубчака, 3, ) АТ "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК Шевченкі/мХар Шевченківс/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37999654; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 2002; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом_________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Східний апеляційний господарський суд (назва суду, де розглядається справа) у сумі 337,50 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ та повідомити Державну судову адміністрацію України про стягнення судового збору в дохід державного бюджету України.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 26.09.2019.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай