ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Справа №903/257/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Саврій В.А.

суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

за участю представників сторін:

- в Галицькому районному суді міста Львова

позивача: Шимін О.П. (посвідчення №000690 від 14.08.17р.)

- в Північно-західному апеляційному господарському суді

відповідача: Міщук І.В. (ордер №000014298 від 26.09.19р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із Галицьким районним судом міста Львова апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" на рішення господарського суду Волинської області від 22 липня 2019 року, суддя Костюк С. В., м. Луцьк, повний текст складено 30 липня 2019 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"

про стягнення 2 885 737,28 грн.

Судом роз`яснено представникам сторін права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України. Судове засідання проводиться в режимі відеоконференції з Галицьким районним судом міста Львова, клопотань про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2019 року, ТОВ "Тропік" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Пакко Холдинг", з врахуванням заяви про зменшення суми позову від 22 липня 2019 року, про стягнення 2 885 737,28 грн., з яких 2 562 598, 64 грн. - заборгованості за поставлений товар, 250 682,00 грн. - пені, 51 566,47 грн. - інфляційних втрат та 20 890,17 грн. - 3% річних.

22 липня 2019 року, рішенням господарського суду Волинської області було частково задоволено позов ТОВ "Тропік" до ТОВ "Пакко Холдинг" про стягнення 2 885 737,28 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 635 055,28 грн., з яких 2 562 598,64 грн. - заборгованість, 55 166,47 грн. - інфляційні втрати, 20 890,17 грн. - 3 % річних, а також 39 525,83 грн. - судового збору та 42 979,60 грн. - витрат на правову допомогу, а у стягненні 250 682,00 грн. - пені було відмовлено.

ТОВ "ПАККО Холдинг" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині стягнення заборгованості в розмірі 24 750,00 грн. та в частині стягнення 42 979,60 грн. - витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "Тропік" у стягненні заборгованості в сумі 24 750,00 грн. та у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 32 976,60 грн., в іншій частині дане рішення господарського суду - залишити в силі, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права.

Так, ТОВ "ПАККО Холдинг" посилається на те, що протягом 2019 року надало ТОВ "Тропік" послуги згідно Договору №060218-02/2п від 06 лютого 2018 року, що підтверджуються актом №944 від 31 березня 2019 року на суму 24 750,00 грн., в той час як, відповідно до його умов (п.4.5 Договору), у випадку існування між сторонами взаємної заборгованості (замовника - по сплаті вартості наданих послуг згідно даного Договору, а виконавця - за отриманий товар, згідно Договору поставки № 060218-02/Іп від 06 лютого 2018 року), виконавець вправі застосувати залік зустрічних однорідних (платіжних) вимог, тобто одноособово зменшити суму, що належить до оплати замовнику за товар на суму вартості наданих замовнику послуг. Замовник і виконавець узгодили, що зарахування проводиться виконавцем одноособово протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, про що він повідомляє замовника через надсилання заяви про зарахування.

Відповідно, ТОВ "ПАККО Холдинг", керуючись нормою даного пункту договору про надання послуг, у квітні 2019 року надіслало ТОВ "Тропік" заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог, згідно якої підприємство повідомило про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами за зобов`язаннями, що виникли згідно умов вищезгаданих договорів, а саме: заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 24 750,00 грн., яку позивач підтвердив, підписавши акт №944 від 31 березня 2019 року, у зв`язку з чим, суму заборгованості необхідно було зменшити на 24 750,00 грн.

Також, вважає, що задоволена судом вартість послуг за надання правової допомоги в розмірі 42 979,60 грн. являється неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг та ціною позову і становить надмірний тягар для ТОВ "ПАККО Холдинг", яке і так перебуває в скрутному матеріальному становищі.

На його думку, суд першої інстанції не надав належної оцінки та не проаналізував видів робіт, здійснених адвокатом у процесі надання правничої допомоги, час, витрачений на кожен з видів цієї допомоги, вартість години роботи адвоката. Вважає, що адвокат позивача в акті наданих послуг завищив час, який був витрачений на підготовку позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Крім детального опису наданих послуг адвокат повинен був окремо обґрунтовувати час, витрачений на певний вид правничої допомоги, чого зроблено не було.

ТОВ "Тропік", у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні 250 682,00 грн. - пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити повністю, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки відмовляючи у задоволенні позову в часині стягнення пені, суд прийняв до уваги доводи відповідача, викладені в клопотанні від 22 липня 2019 року, який посилався на те, що за п.5.4. Договору, яким передбачено оплату за товар сум у розмірах понад ліміт, встановлений п.5.5. Договору, але вказав, що цим п.5.5., такого ліміту не визначено.

Однак, дії суду щодо прийняття до уваги даного клопотання від 22 липня 2019 року є порушенням положень ст. ст. 165, 167 ГПК України, оскільки якщо позивачем у позовній заяві ставиться питання про стягнення пені, то відповідач, у разі наявності у нього заперечень проти цього, повинен викласти свої заперечення, доводи та правову позицію у відзиві на позовну заяву та/або у запереченні на відзив у строки визначені судом.

При цьому, лише зі змісту оскаржуваного рішення, позивачем встановлено, що відповідач подав до суду вищезазначене клопотання від 22 липня 2019, тобто після закінчення строку на подання відзиву, після підготовчого провадження, у якому серед іншого висловив заперечення відносно вимог про стягнення пені з інших підстав, в той же час позивачем примірник цього клопотання не отримувався, про що свідчить відсутність відповідних доказів у додатках до цього клопотання.

На думку ТОВ "Тропік", це істотно порушило принцип рівності та диспозитивності, що є грубим порушенням норм процесуального права, внаслідок чого істотно було обмежено права позивача у справі.

Щодо порушення матеріального права, то зазначає, що у п.5.5. Договору передбачено визначення можливого ліміту заборгованості, але сторони, при його укладанні, поставили прочерк, що вказує на те, що розмір такого ліміту встановлено на рівні "0 грн.", що фактично відповідач визнав у відзиві на позовну заяву.

На думку позивача, проставлення у п.5.5. Договору прочерку не свідчить про те, що сторони не домовились про застосування пені, а свідчить про те, що товар, який поставлений по цьому договору підлягає оплаті протягом 25 календарних днів, без обмеження та застосування будь-яких лімітів заборгованості. Доводи, які викладені у клопотанні від 22 липня 2019, є нічим іншим, як намаганням відповідача уникнути відповідальність за істотне порушення строків розрахунків по договору, шляхом перекручування умов договору та тлумачення його на свій розсуд.

06 лютого 2018 року сторонами підписано договори про внесення змін №1 та №2, якими Договір поставки доповнено підпунктами 5.4.1. і 5.4.2. та визначено, що оплата за поставку акційного та імпортного товару здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника.

Ці дії вказують на те, що сторони, підписавши Договір поставки у пункті 5.4. встановили загальний строк - 25 календарних днів щодо оплати товару, в той же час, підписавши Договори про внесення змін №1 та № 2, сторони доповнили пункт 5.4. Договору підпунктами 5.4.1 та 5.4.2, якими встановили спеціальний строк - 14 календарних днів щодо оплати акційного та імпортного товару, таким чином, визначена пп.8.2.1. п.8.2. Договору поставки відповідальність за порушення строків розрахунків стосується до усього пункту 5.4.

Апелянт також просить, у разі скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, додатково стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору за подання позову в сумі 5036,26 грн., витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 4 088,80 грн., а також витрати на правову допомогу на загальну суму 23 368,80 грн., понесені під час апеляційного розгляду справи та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 641,00 грн.

ТОВ "Тропік" у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи та вимоги апеляційної скарги ТОВ "ПАККО Холдинг" необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки, виходячи з положень п.4.5. Договору надання послуг №060218-02/2п, зарахування зустрічних однорідних вимог проводиться шляхом надіслання виконавцем на адресу замовника заяви про їх зарахування, однак відповідачем на адресу позивача така заява за актом від 31 березня 2019 року №944 на суму 24 750,00 грн. не надсилалась.

Вказане підтверджується відсутністю у матеріалах справи відповідних доказів, а також відсутністю на заяві від 18 квітня 2019 року №ПХ000000969 підпису директора ТОВ "Тропік", як це має місце на усіх інших аналогічних заявах, таким чином доводи апелянта, що сума заборгованості має бути зменшена на суму 24 750,00 грн. є безпідставними.

З заявами ТОВ "ПАККО Холдинг" на необґрунтованість та завищення судових витрат надання правничої допомоги, стягнутих на користь позивача, ТОВ "Тропік", також, не погоджується, зазначаючи про підтвердження понесення витрат на правову допомогу у попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат, Договір про надання правової допомоги №2903/19 від 29 березня 2019 року та Додаток №1.

Також, разом з відповіддю на відзив позивачем було надано докази фактичного надання правової допомоги, а саме: акт наданих послуг від 16 травня 2019 року на загальну суму 47 068,40 грн. (з яких 3338,40 грн. - консультація, 16 692,00 грн. підготовка і подання позовної заяви, 5 007,60 грн. підготовка і подання до суду заяви про зменшення позовних вимог, 10 015,20 грн. підготовка і подання до суду заяви про забезпечення позову, 2 000,00 грн. участь у судовому засіданні, 10 015,20 грн. підготовка і подання відповіді на відзив), рахунок №2903/19-1 від 16 травня 2019 року, платіжне доручення № від 16 травня 2019 року.

Щодо обсягу і складності наданих послуг, вказує, що:

- підготовка позовної заяви передбачала проведення розрахунків штрафних санкцій за порушення строків розрахунків за 21 видатковими накладними, отже обрахунок пені та інфляційний втрат, що передбачає встановлення індексу інфляції, який підлягає застосуванню, визначення кількості днів прострочення та визначення відповідних сум щодо кожного платежу та накладної потребувало значного часу;

- аналогічним чином адвокатом було затрачено 2 години на підготовку заяви про зменшення позовних вимог, оскільки підготовка такої заяви потребувала встановлення нової суми заборгованості, обрахунку пені та інфляційний втрат;

- на підготовку заяви про забезпечення позову адвокатом витрачено 5 год., у тому числі витрачено на дослідження інформації з ЄДР МВС України, з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, проведено аналіз інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обсяг якої складає понад 70 арк.;

- на підготовку відповіді на відзив адвокатом затрачено 3 год., що повністю відповідає фактично затраченому часу, адже з метою спростування доводів імпортного походження поставленого товару, окрім підготовки відповіді на відзив, адвокат опрацював значну кількість податкових накладних, витягів про їх реєстрацію та вантажно-митних декларацій на загальну кількість 40 двосторонніх арк. (80 сторінок), кожен з яких необхідно було дослідити, виготовити копії у двох примірниках, а копії засвідчити в установленому порядку копії.

Крім цього, адвокатом надавались консультації, проведено моніторинг наявних інших судових спорів на сайті Судової влади України та Єдиному державному реєстрі судових рішень, що також становить значний обсяг інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за усі згадані вище послуги правової допомоги заявлено до відшкодування витрати в сумі 47 068,40 грн., що становить 1,6% від ціни позову та є цілком пропорційним і повністю узгоджується ціною позову і складністю справи.

ТОВ "ПАККО Холдинг" у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи та вимоги апеляційної скарги ТОВ "Тропік" необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки, сторони передбачили відповідальність у вигляді пені, саме за порушення термінів розрахунків, передбачених в п.5.4. Договору, яким передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт встановлений в п.5.5 даного Договору, в свою чергу п.5.5. даного Договору не визначає жодного ліміту.

Таким чином, вважає, що сторонами не досягнуто домовленості щодо застосування штрафної санкції у вигляді пені.

27 і 30 серпня 2019 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргами ТОВ "Тропік" і ТОВ "ПАККО Холдинг" на рішення господарського суду Волинської області від 22 липня 2019 року, вирішено розглядати їх в спільному провадження та призначено до розгляду на 12 вересня 2019 року.

Також, ТОВ "Тропік" було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Волинської області від 22 липня 2019 року з зупиненням його дії та задоволено клопотання представника ТОВ "Тропік" і призначено розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Галицьким районним судом м. Львова.

Згідно витягів з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 і 30 серпня 2019 року, для розгляду даних апеляційних скарг було визначено колегію суддів у складі: Дужич С.П. - головуючий, Саврій В.А., Юрчук М.І.

09 вересня 2019 року, на адресу суду від представника ТОВ "Тропік" надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у якій останній просить стягнути з ТОВ "ПАККО Холдинг" 29009,80 грн. - судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, де: 5641,00 грн. - судового збору і 23368,80 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

11 вересня 2019 року, повторним автоматизованим розподілом судової справи, у зв`язку із перебуванням члена колегії судді Юрчука М.І. у відпустці, було замінено його на суддю Миханюк М.В.

12 вересня 2019 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду справу було прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі.

У судовому засіданні представник відповідача також підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги ТОВ "ПАККО Холдинг" та просить її задоволити та відмовити у стягненні з товариства 24 750,00 грн., оскільки це однорідні вимоги, а також зменшити розмір судових витрат на правову допомогу, які визначені місцевим господарським судом. В той же час, представник відповідача, заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ "Тропік" та просить відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги ТОВ "Тропік", просить її задоволити та скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні 250 682 грн. - пені. В той же час, представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ "ПАККО Холдинг", а саме: щодо скасування рішення в частині стягнення заборгованості в розмірі 24 750,00 грн. та в частині стягнення 42 979,60 грн. - витрат на правову допомогу. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доводи представників сторін, доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

06 лютого 2018 року, між ТОВ "Тропік", як постачальником, та ТОВ "Пакко Холдинг", як покупцем, було укладено Договір поставки №060218-02/1П, з протоколом розбіжностей, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар, відповідно до замовлення, а покупець зобов`язався прийняти його та провести оплату за товар на умовах даного договору. (т.1 а.с.24-28)

Відповідно до п.3.1 Договору, асортимент та кількість товару погоджується сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення.

Згідно п.5.4 Договору, оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п.5.5 здійснюється покупцем в українській національній валюті гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 25 календарних днів після його реалізації.

Пункт 5.5 даного Договору викладено в наступній редакції: "Сторони погодили, що заборгованість Покупця за поставлений Постачальником товар, яка зберігається за Покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі ------ (--------) грн. у т. ч. ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки".

Відповідно до п.9.1 Договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

Також, 06 лютого 2018 року, між ТОВ "Тропік" і ТОВ "Пакко Холдинг" було укладено Договори №1 та №2 про внесення змін до Договору поставки №060218-02/1П від 06 лютого 2018 року, якими доповнено Договір пунктами 5.4.1 та 5.4.2 в редакції - "оплата акційного та імпортного товару здійснюється Покупцем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Постачальника". (т.1 а.с.29-30)

За період з 26 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року ТОВ "Тропік" поставило, а ТОВ "Пакко Холдинг" отримало імпортних товарів на загальну суму 2 933 277,06 грн. (видаткові накладні по Договору №060218-02/1П). (т.1 а.с.9-17)

Водночас, оплата отриманого товару відповідачем проводилась з порушенням строків, визначених п.5.4.2 договору №2 про внесення змін до Договору поставки №060218-02/1П від 06 лютого 2018 року (додаток №1 та №2 до позовної заяви). (т.1 а.с.8, 18-19)

04 квітня 2019 року, у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати товару, поставленого за Договором поставки №060218-02/1П від 06 лютого 2018 року зі змінами, внесеними Договором №2 від 06 лютого 2018 року, ТОВ "Тропік" звернулося до господарського суду Волинської області із позовом до ТОВ "Пакко Холдинг", про стягнення 2 970 805,01 грн., з яких 2 729 598,64 - заборгованості за поставлений товар, 182 521,51 - пені, 43 474,73 - інфляційні втрати і 15 210,13 - 3% річних. (т.1 а.с.3-6)

19 червня 2019 року, ТОВ "Пакко Холдинг" звернулось до господарського суду Волинської області з клопотанням про зменшення суми нарахованих штрафних санкцій, пені, інфляційних втрат, відсотків річних та відстрочку виконання рішення у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та накладенням арешту на грошові кошти підприємства. (т.2 а.с.16-17)

22 липня 2019 року ТОВ "Тропік" звернулося до господарського суду Волинської області з заявою про зменшення суми позову, в якій просило стягнути з ТОВ "Пакко Холдинг" 2 885 737,28 грн., з яких 2 562 598, 64 грн. - заборгованості за поставлений товар, 250 682,00 грн. - пені, 51 566,47 грн. - інфляційних втрат та 20 890,17 грн. - 3% річних. (т.2 а.с.27-28)

22 липня 2019 року, рішенням господарського суду Волинської області даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 635 055,28 грн., з яких 2 562 598,64 грн. - заборгованість, 51 566,47 грн. - інфляційні втрати, 20 890,17 грн. - 3 % річних, а також 39 525,83 грн. - судового збору та 42 979,60 грн. - витрат на правову допомогу, а у стягненні 250 682,00 грн. - пені було відмовлено. (т.2 а.с.40-43)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ "Тропік" слід задоволити, а у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ПАККО Холдинг" - відмовити, скасувавши рішення в частині відмови щодо стягнення 250 682,00 грн. - пені з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено з матеріалів справи, 06 лютого 2018 року, між ТОВ "Тропік", як постачальником, та ТОВ "Пакко Холдинг", як покупцем, було укладено Договір поставки №060218-02/1П, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар, відповідно до замовлення, а покупець зобов`язався прийняти його та провести оплату за товар на умовах даного договору. (т.1, а.с.24-28)

За період з 26 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року ТОВ "Тропік" поставило, а ТОВ "Пакко Холдинг" отримало за видатковими накладними по Договору №060218-02/1П, імпортного товару на загальну суму 2 933 277,06 грн.

Відповідач, отримавши належним чином поставлений йому за даним Договором товар, свої зобов`язання, щодо його оплати виконав на суму 370 678,42 грн., чим заборгував перед позивачем 2 562 598, 64 (2 933 277,06 - 370 678,42) грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Пункт 1 ст. 612 ЦК України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись з апеляційними скаргами, сторони не оспорили суму основної заборгованості за Договором №060218-02/1П у розмірі 2 562 598,64 грн., яка була присуджена до стягнення з відповідача на користь позивача судом першої інстанції.

Так само, сторони не оскаржують рішення в частині стягнення з ТОВ "ПАККО Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" 51 566,47 грн. - інфляційних втрат і 20 890,17 грн. - 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо апеляційної скарги ТОВ "ПАККО Холдинг" в частині вимоги про скасування стягнення заборгованості в розмірі 24 750,00 грн. через зарахування зустрічних однорідних вимог по заяві відповідача від 18 квітня 2019 року.

Так, згідно п.4.5 Договору про надання послуг №060218-02/2п, укладеного між ТОВ "Тропік", як замовником, та ТОВ "ПАККО Холдинг", як виконавцем, у випадку існування між сторонами взаємної заборгованості (замовника - по сплаті вартості наданих послуг згідно даного Договору, а виконавця - за отриманий товар, згідно Договору поставки № 060218-02/Іп від 06 лютого 2018 року), виконавець вправі застосувати залік зустрічних однорідних (платіжних) вимог, тобто одноособово зменшити суму, що належить до оплати замовнику за товар на суму вартості наданих замовнику послуг. Замовник і виконавець узгодили, що зарахування проводиться виконавцем одноособово протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, про що він повідомляє замовника через надсилання заяви про зарахування.

В той же час, матеріали справи не містять доказів повідомлення замовника (ТОВ "Тропік") через надсилання заяви від 18 квітня 2019 року про зарахування на суму 24 750,0 грн., таким чином, через відсутність доказів надсилання ТОВ "ПАККО Холдинг", як це передбачено п.4.5 вище зазначеного Договору, заяви на момент винесення рішення зарахування зустрічних однорідних вимог на цю суму не може бути зараховано.

Проте, колегія суддів зазначає, що стягнення судом з відповідача цієї суми, не позбавляє ТОВ "ПАККО Холдинг" права звернутись із відповідною заявою до ТОВ "Тропік", дотримуючись п.4.5 Договору про надання послуг №060218-02/2п, та здійснити зарахування зустрічних однорідних (платіжних) вимог.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ТОВ "Тропік" щодо правомірності та обґрунтованості стягнення 250 682,00 грн. - пені за період з 09 січня по 02 квітня 2019 року, судова колегія зазначає наступне.

За приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В п.8.2.1 Договору №060218-02/2п, сторони встановили, що за порушення термінів розрахунків, передбачених п.5.4. даного Договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки розрахунку.

Водночас, в п.5.4. Договору, передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт встановлений в п.5.5 даного Договору.

Відмовляючи у позові в частині стягнення пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що п.5.5. Договору №060218-02/2п не визначає жодного ліміту, а змінюючи строки оплати Додатковою угодою №2 від 06 лютого 2018 року сторонами, не внесено змін в п.8.2.1., тому встановив, що домовленості щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків оплати між сторонами відсутні.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується і вважає їх такими, що не відповідають умовам укладеного між сторонами Договору №060218-02/2п.

Згідно п.5.4 Договору №060218-02/2п, оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п.5.5 здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 25 календарних днів після його реалізації.

06 лютого 2018 року сторонами підписано Договори №1 та №2 про внесення змін, якими Договір поставки доповнено пп.5.4.1. і 5.4.2. та визначено, що оплата за поставку акційного та імпортного товару здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника.

Таким чином, сторони підписавши договір поставки у п.5.4. Договору встановили загальний строк - 25 календарних днів щодо оплати товару. В той же час, підписавши Договори про внесення змін № 1 та № 2, сторони доповнили пункт 5.4. Договору підпунктами 5.4.1. та 5.4.2., якими встановили спеціальний строк - 14 календарних днів щодо оплати акційного та імпортного товару.

Відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву від 07 травня 2019 року, не заперечував факту встановлення ліміту на рівні "0 грн.", в той час як ставив під сумнів те, що товар являється імпортним або акційним, тому безпідставно при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат застосовано відтермінування на строк 14 днів. (абз.3, а.с.163 т.1)

Однак з такими доводами відповідача судова колегія не погоджується, оскільки як вбачається з долучених до позовної заяви видаткових накладних, предметом поставки були, зокрема, наступні товари ананас, авокадо, банан, груша, виноград (білий, рожевий), ківі, мандарин, помело, помідор, огірок, хурма, а також податкових накладних, що усі ці товари мають імпортне походження.

Таким чином, безпідставними є доводи відповідача про неправильність обрахунку позивачем пені виходячи зі строку оплати товару - 14 календарних днів.

Пункт 5.5 Договору викладено в наступній редакції: "Сторони погодили, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі ---- (------) грн. у тому числі ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки".

За переконанням колегії суду наявність прочерків у п.5.5. Договору №060218-02/2п при визначення можливого ліміту заборгованості, свідчить про те, що розмір такого ліміту дорівнює "0", а не взагалі про його відсутність.

Тобто, умовами спірного договору передбачено, що на будь-яку суму прострочення, після відтермінування у 14 або 25 днів (п.5.4 Договору), буде проводитись нарахвання пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки розрахунку.

Здійснивши перерахунок пені, заявлений до стягнення, викладений у Додатку №1 до заяви про зменшення позовних вимог (а.с.58-60), враховуючи дати поставок: від 26 грудня 2018 року за видатковою накладною №402025, від 27 грудня 2018 року за видатковою накладною №402032, від 28 грудня 2018 року за видатковою накладною №402041, від 28 грудня 2018 року за видатковою накладною №402041, від 28 грудня 2018 року за видатковою накладною №402042, від 31 грудня 2018 року за видатковою накладною №402057, від 31 грудня 2018 року за видатковою накладною №402058, від 03 січня 2019 року за видатковою накладною №400012, від 04 січня 2019 року за видатковою накладною №400024, від 08 січня 2019 року за видатковою накладною №400035 та розмір заборгованості за цими видатковими накладними, судова колегія вважає, що такий розрахунок арифметично є вірним та проведений з урахуванням відтермінування оплати у 14 днів, на суми заборгованостей, що відповідають матеріалам справи та не оспорювались відповідачем, а терміни нарахування пені правомірно проведені до 19 квітня 2019 року - до моменту звернення з заявою про зменшення позовних вимог, а тому підлягає задоволенню.

З огляду на це, рішення господарського суду Волинської області від 22 липня 2019 року в частині відмови у стягнення 250 682,00 грн. - пені підлягає скасуванню та в цій частині слід прийняти нове рішення, яким дані позовні вимоги ТОВ "Тропік" слід задоволити.

ТОВ "Пакко Холдинг", також, в своїй апеляційній скарзі, просить скасувати рішення в частині стягнення 42 979,60 грн. витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу та зменшити їх стягнення до 10 000,00 грн., посилаючись на те, що стягнута сума є неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг і ціною позову.

Дані доводи заявлялись відповідачем і у відзиві на позов від 07 травня 2019 року.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві позивач вказує витрати на правову допомогу у розмірі 43 053,20 грн., у відповіді на відзив підтвердив витрати на суму 47 068,40 грн.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, 29 березня 2019 року, між ТОВ "Тропік", як клієнтом, та Адвокатом Шиміним О.П, було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених чим договором. Додатком до договору сторони визначили вартість юридичних послуг та порядок розрахунку. (т.1 а.с.44-48)

За змістом ст. 126 ГПК України, можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п.1 ст. 1 та ч.1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як слідує з матеріалів справи позивач сплатив на користь адвоката грошові кошти в сумі 47 068,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 16 травня 2019 року з призначенням платежу: "оплата юридичних послуг, договір №2903/1 від 29 березня 2019 року". (т.1 а.с.249)

ТОВ "Тропік", також, було долучено акт наданих послуг від 16 травня 2019 року, підписаний товариством, на суму 47 068,40 грн., в якому міститься перелік послуг, виконаних адвокатом в процесі надання правової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Пакко Холдинг", адвокат Шимін О.П., доводячи співмірність гонорару у розмірі 47 068,40 грн. та додатково детально описуючи надані ним послуги зазначив вартість: 3338,40 грн. - консультація (2 год), 16 692,00 грн. - підготовка і подання позовної заяви (5 год), 5007,60 грн. - підготовка і подання до суду заяви про зменшення позовних вимог (2 год), 10 015,20 грн. - підготовка і подання до суду заяви про забезпечення позову (3 год), 2000,00 грн. участь у судовому засіданні, 10 015,20 грн. - підготовка і подання відповіді на відзив(3 год)). (т.1 а.с.246-247)

Слід зазначити, що така вартість гонорару адвоката відповідає Додатку №1 до Договору №2903/19 від 29 березня 2019 року про правову допомогу. (т.1 а.с. 48)

Адвокат посилається на те, що позивачем, у відповідності до процесуального закону, було надано належні та допустимі докази понесення витрат на правову допомогу, які повністю відображають обсяг наданої адвокатом правової допомоги, кількість витраченого адвокатом часу та вартість правової допомоги, що зазначалося вище.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що за наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем на підтвердження наданих адвокатом Шиміним О.П. послуг щодо надання професійної правової допомоги, необґрунтованими є доводи відповідача про те, що вартість наданих послуг є неспівмірним із ціною позову.

Більше того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження цих доводів незважаючи на те, що відповідно до ч.6 ст. 126 ГПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, судом було стягнуто послуг правової допомоги у розмірі 42 979,60 грн., що складає 1,63% від задоволеної суми та є пропорційним, узгоджуючись з ціною позову і складністю справи, тому рішення в частині стягнення зменшених 42 979,60 грн. - витрат на правову допомогу слід залишити без змін.

В той же час, колегія суддів не погоджується з розміром заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомоги при перегляді справи в суді апеляційної інстанції на підставі Договору про надання правової допомоги №2903/19 від 29 березня 2019 року у розмірі 23 368,80 грн., сплачених відповідно до платіжного доручення № від 04 вересня 2019 року (т.2, а.с. 94-97), з огляду на те, що правова позиція позивача не змінювалась в суді апеляційної інстанції, відтак адвокату Шиміну О.П. не потрібно вивчати додаткові джерела права, оскільки останній не міг бути необізнаним про позицію відповідача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги та інші обставини, тобто, підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичного навантаження та технічної роботи.

З огляду на те, що такі витрати у сумі 23 368,80 грн. грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію відповідача; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Тому, судова колегія дійшла висновку про стягнення з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" 12 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Пунктом 2 ч.1 ст. 275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційних скаргах, також не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ "Пакко Холдинг" слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ "Тропік" - задоволити, а рішення господарського суду Волинської області від 22 липня 2019 року по справі в частині відмови у стягненні пені у розмірі 250 682,00 грн. - скасувати, в цій частині прийняти нове рішення, яким задоволити дані позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 250 682,00 грн. - пені, в решті рішення залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги ТОВ "Тропік" у сумі 5 461,00 грн., у зв`язку з її задоволенням, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судові витрати за подачу апеляційної скарги ТОВ "Пакко Холдинг", у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 277, 282 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" - задоволити.

Рішення господарського суду Волинської області від 22 липня 2019 року у справі №903/257/19 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 250 682,00 грн. - скасувати

В цій частині прийняти нове рішення, яким задоволити позов та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" (43005, м. Луцьк, вул. Клима Савури, 21а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" (79008, м. Львів, вул. Пекарська,5/4, ) 250 682,00 (двісті п`ятдесят тисяч шістсот вісімдесят дві 00 коп.) грн. - пені.

В решті рішення залишити без змін.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" про розподіл судових витрат понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" (43005, м. Луцьк, вул. Клима Савури, 21а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" (79008, м. Львів, вул. Пекарська,5/4, ) 12 000,00 (дванадцять тис.) грн. - витрат на професійну правничу допомогу за подачу апеляційної скарги, а також 5 461,00 (п`ять тис. чотириста шістдесят одну) грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Волинської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 903/257/19 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "30" вересня 2019 року.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.