СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа № 922/3603/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А. , суддя Пушай В.І.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача - адвокат Єфременко О.О, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6537/10 від 23.03.2018 та довіреності № 14-192 від 17.05.2019;

відповідача - адвокат Басарт Л.А., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 15.12.2003 № 1126 та довіреності від 26.03.2019 № 146;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1783Х/3) та апеляційну скаргу відповідача - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (вх. № 1739Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2019 року (повний текст складено 06.05.2019) у справі № 922/3603/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків,

про стягнення 2 821 601,04 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" про стягнення 2821601,04 грн за договором постачання природного газу від 31.10.2016 № 2604/1617-БО-32, які складаються з: 2072003,01 грн основної заборгованості за природний газ, поставлений в період з грудня 2016 року по вересень 2017 року; 290573,40 грн пені, нарахованої на підставі п. 8.2 зазначеного договору у зв`язку з простроченням оплат за природний газ; а також 101304,08 грн 3% річних та 357720,55 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 (суддя Шатерніков М.І.) позов задоволено частково. Закрито провадження по справі в частині стягнення 2072003,01 грн основної заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що відповідач після відкриття провадження по даній справі повністю погасив основну заборгованість в сумі 2072003,01 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 40531,78 грн та інфляційні втрати в сумі 112137,89 грн за період з 18.11.2017 по 13.07.2018, пеню в сумі 169438,76 грн за період з 18.11.2017 по 18.05.2018 та 4831,63 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення мотивовано тим, що відповідачем - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" на підставі договору № 146/332-в від 09.11.2017 про організацію взаєморозрахунків, укладеного з ПАТ НАК "НафтогазУкраїни" (позивачем), ПАТ "Укргазвидобування", Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, 17.11.2017 сплачено заборгованість за природний газ, поставлений у 2017 році, на суму 778108,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2017 № 6. В п. 16 договору № 146/332-в від 09.11.2017 про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору, тобто уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок та строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений у 2017 році відповідно до договору постачання природного газу від 31.10.2016 № 2604/1617-БО-32. Після підписання договору про організацію взаєморозрахунків проведення розрахунків за газ здійснюється згідно з умовами цього договору. Відповідачем своєчасно погашено заборгованість на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, тому, за исновком місцевого господарського суду, вимоги про стягнення 245582,66 грн інфляційних втрат, 60772,30 грн 3% річних та 121134,64 грн пені, заявлені за період з 26.01.2017 по 17.11.2017, є безпідставними. При цьому, суд першої інстанції врахував, що після проведення виконання договору про організацію взаєморозрахунків 17.11.2017 залишився борг за природний газ в розмірі 2072003,01 грн, та частково задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на вказану суму боргу за період після оплати по договору про організацію взаєморозрахунків (в межах позовних вимог), а саме: 3% річних у сумі 40531,78 грн за період з 18.11.2017 по 13.07.2018, інфляційні втрати в сумі 112137,89 грн за період з 18.11.2017 по 13.07.2018, а також пеню в сумі 169438,76 грн за період з 18.11.2017 по 18.05.2018 (в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Повний текст зазначеного рішення складено 06.05.2019 та його копію отримано позивачем - 16.05.2019, що підтверджується поштовим зворотним рекомендованим повідомленням № 271 (а.с. 117) та відповідачем - 15.05.2019, що підтверджується поштовим зворотним рекомендованим повідомленням № 581 (а.с. 118).

Відповідач - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 1739Х/3 від 03.06.2019), в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в сумі 167711,52 грн та судового збору в сумі 2515,67 грн, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін. Також апелянт разом з апеляційною скаргою подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду на підставі п. 1 ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського від 10.06.2019 у справі № 922/3603/18 (вх. № 1739Х/3) задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, встановлено позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, розгляд справи призначено на 16.07.2019 о 10:00 год. та викликано в судове засідання представників учасників справи.

Позивач - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" також звернувся до Східного апеляційного господарського з апеляційною скаргою (вх. № 1783Х/3 від 10.06.2019), в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені в сумі 121134,64 грн, 3% річних у сумі 60772,30 грн та інфляційних нарахувань в сумі 245582,66 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду на підставі п. 1 ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 у справі № 922/3603/18 (вх. № 1783Х/3) задоволено клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу позивача, розгляд справи призначено на 16.07.2019 о 10:15 год. та викликано в судове засідання представників учасників справи.

11.07.2019 за вх. № 6479 відповідач - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних та 3% річних залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 922/3603/18, у зв`язку з тим, що апеляційна скарга позивача - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1783Х/3) та апеляційна скарга відповідача - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (вх. № 1739Х/3) стосуються одного і того ж судового рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18, розгляд зазначених апеляційних скарг об`єднано в одне апеляційне провадження для сумісного розгляду, відкладено розгляд апеляційної скарги на 06.08.2019 об 11:30 год.

В судових засіданнях 06.08.2019 та 10.09.2019 оголошено перерви до 10.09.2019 о 10:00 год. та 24.09.2019 о 09:45 відповідно.

09.09.2019 у зв`язку з відпусткою судді Барбашової С.В. проведено повторний автоматичний розподіл у справі № 922/3603/18 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А., суддя Пушай В.І.

За приписами ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку.

12.09.2019 за вх. № 8649 відповідач - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" надав заяву про відмову від апеляційної скарги в порядку ч. 4 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою відповідач відмовляється від своєї апеляційної скарги (вх. № 1739Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 в частині стягнення пені в сумі 167711,52 грн та просить закрити апеляційне провадження в цій частині.

23.09.2019 за вх. № 9015 представник відповідача ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" надав додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу позивача. Посилається на те, що в розрахунках позивача не враховано погашення заборгованості в сумі 778108,00 грн по платіжному дорученню № 6 від 17.11.2017 за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі договору про організацію взаєморозрахунків від 09.11.2017 № 146/332-в, умовами якого передбачено зміну строків виконання зобов`язань за договором постачання природного газу від 31.10.2016 № 2604/1617-БО-32. Тобто розрахунок за поставлений природний газ відбувся в порядку та строки, визначені вказаним договором про організацію взаєморозрахунків, у зв`язку з чим пеня, 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість, погашену за рахунок субвенцій з державного бюджету, не нараховується. Зазначає, що рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 було частково виконане відповідачем після прийняття цього рішення, зокрема сплачено 112137,89 грн інфляційних, 40531,78 грн 3% річних та 27000,00 грн пені по платіжним дорученям від 18.09.2019 № 14181 на суму 27000,00 грн, від 18.09.2019 № 14180 на суму 52137,89 грн, від 13.09.2019 № 14148 на суму 40531,78 грн та від 13.09.2019 № 14149 на суму 60000,00 грн, та надав копії вказаних платіжних доручень.

В судовому засіданні 24.09.2019 представник відповідача ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" підтримує заяву відповідача про відмову від апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу позивача та додаткові пояснення до відзиву, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін у повному обсязі.

Представник позивача - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в судовому засіданні 24.09.2019 підтримує апеляційну скаргу позивача, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені в сумі 121134,64 грн, 3% річних у сумі 60772,30 грн та інфляційних нарахувань в сумі 245582,66 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Розглянувши заяву відповідача - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" про відмову від апеляційної скарги, враховуючи, що дії відповідача щодо відмови від апеляційної скарги не суперечать законодавству і не порушують права і охоронювані законом інтереси позивача, та зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б не перешкоджали прийнятю такої відмови, судова колегія задовольняє заяву відповідача - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" від 12.09.2019 за вх. № 8649 про відмову від апеляційної скарги та закриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (вх. № 1739Х/3 від 03.06.2019) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18.

Дослідивши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, відзиві відповідача на зазначену апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до відзиву, вислухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про наявінсть підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2016 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (покупем) укладено договір постачання природного газу № 2604/1617-БО-32, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця у 2016-2017 роках природний газ ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (а.с. 14-22).

Пунктом 2.1 договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 сторони погодили обсяг газу, який постачальник має передати споживачу за вказаним договором, а саме: постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 1520,0 тис. куб. м., зокрема по за місяцям (тис. куб. м): жовтень 2016 року 100,0; листопад 2016 року 200,0; грудень 2016 року 300,0; січень 2017 року 390,0; лютий 2017 року 280,0; березень 2017 року 250,0.

Додатковою угодою № 5 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 (а.с. 28-29) сторони встановили обсяг природного газу, який постачальник має передати споживачу за вказаним договором в період з 01.04.2017 по 30.09.2017, а саме: до 35,0 тис. куб. м., зокрема по за місяцям (тис. куб. м): квітень 25,0; травень 2,0; червень 2,0; липень 2,0; серпень 2,0; вересень - 2,0.

Згідно з п. 3.4 договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціну газу сторони визначили в розділі 5 договору № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 (з урахуванням додаткових угод № 1 від 31.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 30.12.2016, № 4 від 23.01.2017 та № 5 від 31.03.2017).

Згідно з пунктом 6.1 договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Згідно з п. 12.1 договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 (в редакції додаткової угоди № 5 від 31.03.2017 до договору), договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016, протягом грудня 2016 року - вересня 2017 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8933111,01 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу: від 31.12.2016 на суму 3169836,79 грн; від 31.01.2017 на суму 2405601,53 грн; від 28.02.2017 на суму 2039938,99 грн; від 31.03.2017 на суму 1293556,64 грн та від 30.09.2017 на суму 24177,06 грн (а.с. 33-37). Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженими представниками сторін та засвідчені печатками сторін.

Пунктом 8.2 договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 передбачено, що у випадку прострочення оплати за спожитий природний газ, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних (та 16,4% річних - з 01.04.2017, згідно з додатковою угодою № 5 від 31.03.2017 до договору), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідачем - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" оплати за поставлений газ по договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 здійснювались несвоєчасно та не в повному обсязі. Станом на момент подання позовної заяви сума простроченого та несплаченого основного боргу складала 2072003,01 грн, що не заперечується відповідачем у відзиві на апеляціну скаргу позивача та додаткових поясненнях до відзиву.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач повністю сплатив основну заборгованість по договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 в сумі 2072003,01 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень № 12369 від 22.02.2019, № 12406 від 28.02.2019, № 12563 від 13.03.2019, № 12569 від 14.03.2019, № 12596 від 15.03.2019, № 12667 від 25.03.2019 (а.с. 77, 83, 84, 92).

Оскільки основна заборгованість була сплачена відповідачем до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, з огляду на приписи п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарськог процесуального кодексу України, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про закриття провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 2072003,01 грн.

Крім того, у зв`язку з прострочкою відповідачем оплат за природний газ, поставлений в період з грудня 2016 року по вересень 2017 року, позивач просить стягнути з відповідача 290573,40 грн пені, нарахованої на підставі п. 8.2 зазначеного договору, а також 101304,08 грн 3% річних та 357720,55 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Початок відліку (момент прострочення) періоду прострочення відповідної суми грошового зобов`язання, що становить базу нарахування (перший множник) у відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України, є день, наступний після визначеної (кінцевої) дати платежу.

Кінець відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою - тобто день погашення визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України. Тобто день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних.

За приписами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр".

Отже, повідомлені в офіційних друкованих засобах масової інформації показники індексу інфляції, згідно зі ст.ст. 17, 18 Закону України "Про інформацію", є офіційними і можуть використовуватись господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За змістом рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт (другий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. При цьому, принциповим є врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистки № 265 від 27.07.2007 однозначно випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця.

Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові № 910/9938/17 від 10.10.2018.

Погашення частини заборгованості в перебігу загального періоду нарахування інфляційної індексації впливає виключно на визначення кількості місячних індексів інфляції, що мають застосовані для встановлення сукупного коефіцієнту індексації саме для цієї погашеної суми, та не впливає (не перериває) період прострочення (а отже і кількість місячних індексів інфляції) відносно залишку заборгованості (різниці між первісною сумою боргу та виконаної частковою оплатою), його прострочення як розпочалось з дня, наступного після кінцевої дати здійснення платежу, так і продовжує тривати до погашення.

Таким чином, у разі здійснення боржником часткових платежів в перебігу загального періоду нарахування інфляційної індексації з моменту виникнення боргу і до моменту її повного погашення, кредитор управнений вимагати стягнення інфляційної індексації у загальному розмірі, що розраховується як сума інфляційних індексації, визначених відносно кожної частини первісної суми боргу за період з моменту початку прострочення до моменту погашення відповідної частини. При цьому змінюється лише дата кінця періоду прострочення для кожної суми часткової оплати, тоді як початок перебігу прострочення у них один.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми позовних вимог судова колегія встановила, що позивачем в розрахунку (а саме: в частині разрахунку щодо зобов`язань за лютий 2017 року) враховано, що частину заборгованості відповідача за газ, спожитий у 2017 року, на суму 778108,00 грн було відшкодовано за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017, укладеного між НАК "НафтогазУкраїни" (позивачем), ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (відповідачем), Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, ПАТ "Укргазвидобування".

Проте позивачем неправомірно нараховано пеню, 3% річних та інфляційні витрати на заборгованість в сумі 778108,00 грн, сплачену за рахунок державних субвенцій на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017.

Предметом договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017 є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою ст. 31 Закону "Про Державний бюджет України на 2017 рік" відповідно до «Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 (далі Порядок від 18.05.2017 № 332).

Порядок від 18.05.2017 № 332 визначає механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція). Субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам за рахунок джерел, зазначених у ст. 31 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік, та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пп. 13, 14 ст. 11 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік, згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Згідно з п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017, відповідачем сплачується заборгованість за природний газ за 2017 рік по договору від 31.10.2016 № 2604/1617-БО-32 (який є предметом розгляду по даному спору) в розмірі 778108,00 грн за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

На виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017 заборгованість відповідача - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" за спожитий у 2017 році природний газ в сумі 778108,00 грн була погашена по платіжномку дорученню № 6 від 17.11.2017, що не заперечується в розрахунках позивача.

Тобто умови договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017 були виконані належним чином та в повному обсязі.

В пп. 2 п. 11 договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017 сторони зобов`язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 16 договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017 сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору. Вказаний договір підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток всіх сторін.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017, позивач погодився, що відшкодування частини боргу відповідача за природний газ, спожитий у 2017 році, на суму 778108,00 грн, здійснюватиметься відповідно до порядку, встановленого зазначеним договором.

Зі змісту Порядку від 18.05.2017 № 332, яким сторони керувалися під час підписання договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017, вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності Відповідача) зазнають імперативного регуляторного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 18.05.2017 № 332.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Наведена правова позиція викладена в від постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі 924/296/18 та в постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 906/790/16, від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18 та від 02.07.2019 у справі № 915/252/18, від 14.08.2019 у справі № 914/38/16.

Судова колегія зазначає, що для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених п. 8.2 договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Тобто, підставою застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених п. 8.2 договору постачання природного газу та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за договором про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду в постановах від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та від 18.06.2019 у справі № 914/891/16.

З огляду на викладене, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017, позивач погодився на встановлення інших (не тих, що були перебачені у договорі постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016) порядку і строків розрахунків за спожитий у 2017 році природний газ, відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на 778108,00 грн, які сплачені за рахунок державних субвенцій на підставі зазначеного договору про організацію взаєморозрахунків.

Отже позивачем неправомірно були нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати на частину заборгованості в сумі 778108,00 грн, сплачену за рахунок державних субвенцій на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 146/332 від 09.11.2017.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задовленні позовних вимог про стягнення 245582,66 грн інфляційних втрат, 60772,30 грн 3% річних та 121134,64 грн пені, нарахованих за період з 26.01.2017 по 17.11.2017 на частину заборгованості в сумі 778108,00 грн, сплачену за рахунок державних субвенцій.

Після проведення виконання договору про організацію взаєморозрахунків 17.11.2017 у відповідача залишився борг за природний газ в розмірі 2072003,01 грн, що підлягав сплаті за рахунок власних коштів відповідача, тому позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та пені згідно з п. 8.2 договору постачання природного газу, нарахованих на цю суму заборгованості за період просточки платежів з 26.01.2017 по 13.07.2018 (в межах позовних вимог) з урахуванням усіх оплат, проведених відповідачем, та застосуванням шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Натомість, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги в цій частині. Стягнув з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню, нараховані на вказану суму боргу за період після 17.11.2017 - дати оплати по договору про організацію взаєморозрахунків (в межах позовних вимог), а саме: 3% річних у сумі 40531,78 грн за період з 18.11.2017 по 13.07.2018, інфляційні втрати в сумі 112137,89 грн за період з 18.11.2017 по 13.07.2018 та пеню в сумі 169438,76 грн за період з 18.11.2017 по 18.05.2018 (в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України). Та відмовив у стягнені 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за період з 26.01.2017 по 17.11.2017 (до моменту оплати по договору про організацію взаєморозрахунків) на заборгованість в сумі 2072003,01 грн, що підлягали сплаті за рахунок власних коштів відповідача.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що сплачені за рахунок держаних субвенцій 778108,00 грн були зараховані позивачем в рахунок погашення частини заборгованості за природний газ, поставлений у лютому 2017 року, але при цьому позивач неправомірно нарахував пеню, 3% річних та інфляційні витрати на цю частину заборгованості за вказаний період.

З огляду на викладене, судова колегія, здійснивши перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені в частині зобов`язань за лютий 2017 року (вирахувавши пеню, 3% річних та інфляційні втрати, що були нараховані на частину заборговансті в сумі 778108,00, сплачену за рахунок державних субвенцій), встановила, що за прострочку оплат за природний газ, поставлений у лютому 2017 року, до стягнення підлягають: інфляційні втрати в сумі 31361,99 грн - за період прострочення з 28.03.2017 по 17.11.2017; 3% річних в сумі 20568,51 грн - за період прострочення з 28.03.2017 по 17.11.2017 та пеня в сумі 113526,88 грн - за період прострочення з 28.03.2017 по 27.09.2017 (в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Таким чином, до стягнення з відповідача за загальний період прострочення з 26.01.2017 по по 13.07.2018 (в межах позовних вимог) на залишок заборгованості за природний газ в сумі 2072003,01 грн, що підлягали сплаті за рахунок власних коштів відповідача, підлягають: інфляційні втрати в сумі 143499,88 грн; 3% річних в сумі 61100,28 грн та пеня в сумі 282965,64 грн.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу позивача - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 шляхом зміни рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18, виклавши частину 2 рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3; ідент. код 31555944) на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідент. код 20077720) інфляційні втрати в сумі 143499,88 грн; 3% річних в сумі 61100,28 грн та пеня в сумі 282965,64 грн та 7313,64 грн витрат зі сплати судового збору». В іншій частині рішення залишається без змін.

При цьому, як зазначає відповідач ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" в додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу позивача, рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 після прийняття цього рішення вже було частково виконане відповідачем, зокрема сплачено 112137,89 грн інфляційних, 40531,78 грн 3% річних та 27000,00 грн пені, що підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень від 18.09.2019 № 14181 на суму 27000,00 грн, від 18.09.2019 № 14180 на суму 52137,89 грн, від 13.09.2019 № 14148 на суму 40531,78 грн та від 13.09.2019 № 14149 на суму 60000,00 грн.

Зазначені оплати мають бути враховані під час здійснення виконавчих дій по наказам Господарського суду Харківської області по справі № 922/3603/18.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 129, п. 1 ч. 1 ст. 264, ст.ст. 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ст. 277, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (вх. № 1739Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2019 року у справі № 922/3603/18.

Апеляційну скаргу позивача - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1783Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2019 року у справі № 922/3603/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2019 року у справі № 922/3603/18 змінити.

Викласти частину 2 рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3; ідент. код 31555944) на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідент. код 20077720) інфляційні втрати в сумі 143499,88 грн; 3% річних в сумі 61100,28 грн та пеня в сумі 282965,64 грн та 7313,64 грн витрат зі сплати судового збору.».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3; ідент. код 31555944) на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідент. код 20077720) 3722,79 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 26.09.2019.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.А. Істоміна

Суддя В.І. Пушай