ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.19 Справа № 917/953/19

м. Полтава

за позовною заявою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго, вул. Комарова, 2А, м. Полтава, 36008

про стягнення 1 101 697,51 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники в судовому засіданні 10.09.2019 року:

Від позивача: Коваленко С.В., дов. № 14-199 від 17.05.2019 року.

Від відповідача: Данілова Н.Н., дов. № 29-14/62 від 04.06.2019 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 02.10.2019 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 1 101 697,51 грн. за договором постачання природного газу № 3790/1617-БО-24 від 14.09.2016 року, з яких 635 546,35 грн. пені, 100 127,00 грн. 3% річних, 366 024,16 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 3790/1617-БО-24 від 14.09.2016 року несвоєчасно здійснив оплату природного газу, отриманого в березні 2017 року, що стало підставою для нарахування відповідачу пені, річних та інфляційних.

Ухвалою від 19.06.2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання в справі на 11.07.2019 року (том 1, а.с. 1-2). Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 3 дні з моменту отримання відзиву.

Представники сторін отримали зазначену ухвалу суду 24.06.2019 року, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (том 1, а.с. 60-61).

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов від 05.07.2019 року (вх. № 7053 від 09.07.2019 року, том 1, а.с. 62-70), контррозрахунок боргу, за яким позовні вимоги визнав частково. В підтримання своєї позиції відповідач посилається на той факт, що оплата за поставлений природний газ проводилась з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання та самостійно грошовими коштами.

Механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки визначений постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року «Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі постанова КМУ № 217).

Відповідач посилається на те, що постановою КМУ № 217 держава фактично визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Відповідач не погоджується із нарахуваннями пені, річних та інфляційних за несвоєчасну оплату природного газу із рахунків зі спеціальним режимом використання та визнає позов в частині 27 480,78 грн. пені, 3 925,83 грн. 3% річних, 19 126,09 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасно сплачену заборгованість відповідачем за рахунок власних коштів.

Також відповідач заявив клопотання від 11.07.2019 року про зменшення пені на 90% (вх. № 7128 від 11.07.2019 року, том 1, а.с. 200-202).

У поясненнях (відповіді на відзив, вх. № 9942 від 18.09.2019 року, том 2, а.с. 13-19) позивач не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, підтримує позов в повному обсязі.

Ухвалою від 11.07.2019 року (том 1, а.с. 207-208) суд відклав підготовче засідання на 03.09.2019 року та продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Вказана ухвала вручена представникам сторін (том 1, а.с. 209-210).

В судовому засіданні 03.09.2019 року суд оголошував перерву до 18.09.2019 року, представники сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання повідомлялись під розписку, про що відображено в протоколі судового засідання від 03.09.2019 року (том 2, а.с. 3-5).

Ухвалою від 18.09.2019 року суд закрив підготовче провадження в справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.10.2019 року об 11-00 год., про що представники сторін повідомлялись під розписку (том 2, а.с. 22).

Крім того, ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, суд належним чином повідомляв сторін про розгляд даної справи.

В судовому засіданні 01.10.2019 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях від 30.08.2019 року (том 1, а.с. 211-215).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства Полтаватеплоенерго укладено договір постачання природного газу № 3790/1617-БО-24 від 14.09.2016 року (том 1, а.с. 16-24, далі - Договір), за умовами якого позивач (Постачальник) зобов`язався поставити відповідачу (Споживачу) у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору).

За п. 1.2 Договору, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами.

До Договору сторони уклали додаткові угоди №№ 1-7 ( том 1, а.с. 25-35).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року природний газ орієнтовним обсягом до 20157,0 тис. куб. м.

Згідно п. 3.4 Договору, приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів природного газу.

Позивач в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 57 200 843,81 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за ці періоди ( том 1, а.с. 36-41).

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 6.3 Договору (абзац 1, 2), платежі за Договором здійснюються на поточний рахунок Постачальника з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію. В будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього Договору.

Оплату за отриманий природний газ відповідач провів в повному обсязі в сумі 57 200 843,81 грн., що підтверджується виписками банку по рахунку позивача (том 1, а.с. 43-44).

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 8.1 Договору).

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З посиланням на наведену норму договору, позивач заявив до стягнення з відповідача 635 546,35 грн. пені, нарахованої за зобов`язаннями березня 2017 року за період з 26.04.2017 року по 26.10.2017 року.

Із посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача:

- 100 127,00 грн. 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями березня 2017 року за період з 26.04.2017 року по 08.02.2018 року;

- 366 024,16 грн. інфляційних втрат за зобов`язаннями березня 2017 року за період травень 2017 року - січень 2018 року (розрахунок залучений до справи, том 1, а.с. 12-15).

Відповідно до п. 10 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Приймаючи рішення суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати переданого газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що в період жовтня 2016 року березня 2017 року позивач поставив відповідачу природний газ на умовах Договору, оплату якого поставленого газу відповідач здійснив в повному обсязі.

За зобов`язаннями жовтня 2016 року лютого 2017 року розрахунок за поставлений газ здійснив своєчасно, в строки, встановлені п. 6.1 Договору. Оплату за газ, переданий позивачем в березні 2017 року, відповідач здійснив із порушенням строків, встановлених Договором (розрахунок, наданий позивачем, том 1, а.с. 13-15).

Відповідач не надав суду доказів в підтвердження своєчасної сплати грошових коштів за отриманий газ в березні 2017 року. Докази, які б спростовували викладені позивачем у розрахунку відомості щодо термінів здійснення фактичної оплати та розмірів відповідних грошових сум, які надійшли позивачу за договором постачання природного газу № 3790/1617-БО-24 від 14.09.2016 року, надані відповідачем не були.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Умовами договору (п. 8.2) передбачено, що у разі невиконання Споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 635 546,35 грн. пені, нарахованої за зобов`язаннями березня 2017 року за період з 26.04.2017 року по 26.10.2017 року.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що її розмір та період її нарахування відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", умовам Договору та не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, оскільки відповідно до абз. 2 п. 6.3 Договору, в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього Договору.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.07.2019 року в справі № 918/553/18, оскільки предметом розгляду по вказаній справі були правовідносини, які не є подібними з правовідносинами, з яких виник спір по даній справі.

Так, предметом розгляду по справі № 918/553/18 були вимоги щодо стягнення пені, річних та інфляційних за несвоєчасну оплату природного газу, який використовувався покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (населенню), а також проведення остаточного розрахунку на підставі спільних протокольних рішень.

Висновок Верховного Суду у вказаній постанові про усунення відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів обґрунтований посиланням на наявність спеціальної процедури відшкодування коштів на пільги та субсидії населенню з Державного бюджету України.

Як зазначено в постанові, Держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

В постанові Об`єднаної палати Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 року в справі № 924/296/18 зазначено, що правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 № 20.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом також приймається до уваги правова позиція Верховного Суду щодо наявності підстав для стягнення пені з теплопостачальних підприємств за прострочення оплати газу, використаного для виробництва теплової енергії, що споживалася бюджетними установами, викладена у постановах від 10.04.2019 року в справі № 905/1005/18, від 24.07.2019 року в справі 915/985/18, від 22.07.2019 року в справі № 922/3612/12, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 05.03.2019 року в справі № 923/536/18.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 100 127,00 грн. 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями березня 2017 року за період з 26.04.2017 року по 08.02.2018 року.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 366 024,16 грн. інфляційних втрат за зобов`язаннями березня 2017 року за період травень 2017 року - січень 2018 року.

Судом враховується, що інфляційні втрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що позовні вимоги в частині інфляційних втрат за зобов`язаннями березня 2017 року за період травень 2017 року - січень 2018 року є правомірними в сумі 345 400,05 грн. та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги щодо стягнення інфляційних підлягають відхиленню як невмотивовані. Фактично позивачем нараховано інфляційні втрати на розмір боргу, збільшений на розмір інфляції за попередній період.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних, інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 635 546,35 грн. пені, 100 127,00 грн. 3% річних, 345 400,05 грн. інфляційних втрат за договором постачання природного газу № 3790/1617-БО-24 від 14.09.2016 року.

Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд приймає до уваги наступне.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Відповідно до розділу 1 Статуту відповідача (том 1, а.с. 77) ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» засноване на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і передане в управління Департаменту будівництва містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації.

Предметом діяльності підприємства є, зокрема, забезпечення тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів.

Відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, придбаного за Договором, газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами (п. 1.2 Договору, том 1, а.с. 16).

На підтвердження свого скрутного становища Підприємством надано копію фінансового звіту про фінансові результати за 2018 рік, з якого вбачається, що збиток підприємства складає 50 594 тис. грн. (том 1, а.с. 87-88).

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, та, відповідно, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором.

Враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, значний розмір стягнутої суми боргу і значний розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором постачання природного газу, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, а також те, що позивач є суб`єктом господарювання державної форми власності, засновником та єдиним акціонером компанії є держава, несвоєчасний розрахунок за поставлений газ у відповідача виник перед позивачем в зв`язку з тим, що саме держава не надала вчасно кошти для погашення різниці в тарифах, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 70%.

Правова позиція у вирішенні цього питання викладена Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 року в справі № 905/1005/18, від 24.07.2019 року в справі 915/985/18, від 22.07.2019 року в справі № 922/3612/12, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 05.03.2019 року в справі № 923/536/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими та задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 190 663,91 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені позов задоволенню не підлягає з мотивів, викладених судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 190 663,91 грн. пені, 100 127,00 грн. 3% річних, 345 400,05 грн. інфляційних втрат, в іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 року в справі № 917/1068/17.

З урахуванням наведеного, судовий збір за розгляд справи покладається на відповідача в сумі 16 216,10 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго, вул. Комарова, 2А, м. Полтава, 36008, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 190 663,91 грн. пені, 100 127,00 грн. 3% річних, 345 400,05 грн. інфляційних втрат; 16 216,10 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.