ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа№ 925/234/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Попов А.В. довіреність № ЧК№115739 від 11.09.2019 року;

від позивача: Олексенко Г.І.- керівник;

від відповідача: Хотіна О.О. довіреність № 1551-12-4/1 від 08.08.2019 року;

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 року (дата підписання повного тексту 07.06.2019 року)

у справі № 925/234/19 (суддя: Грачова В.М.)

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс"

до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради

про стягнення 462711,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (далі - третя особа) про стягнення з відповідача, на підставі договору поставки товару № 140 від 30.05.2017 року та додаткових угод до нього, 307611,89 грн пені, 127957,43 грн інфляційних втрат, 27142,23 грн 3% річних, що разом складає 462711,55 грн, та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем строків та порядку розрахунків за поставлений йому товар згідно договору поставки товару № 140 від 30.05.2017 року.

Господарський суд Черкаської області позов задовольнив частково. Стягнув з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" 153805,95 грн пені, 127957,43 грн інфляційних втрат, 27142,23 грн 3% річних, 6940,69 грн судових витрат. У задоволенні позову в частині стягнення 153805,95 грн пені - відмовлено своїм рішенням від 29.05.2019 року (повний текст складено 07.06.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі №823/635/18 (щодо оскарження неправомірних дій УДКС України в м. Черкаси).

Крім того, скаржник вказав, що саме дії УДКСУ у Черкасах є протиправними, та такими, що базуються на неправильному розумінні викладених вище обставин та норм законодавства, а не відповідача - департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 справу № 925/234/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 року у справі №925/234/19 своєю ухвалою від 22.07.2019 року.

11.09.2019 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду оголошено перерву на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.09.2019 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 11.09.2019 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що господарським судом Черкаської області було винесено законне та правомірне рішення та досліджено всі обставини справи.

Представник третьої особи у судове засідання 11.09.2019 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали суду від 22.07.2019 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Черкаської області в апеляційному порядку за відсутності представника третьої особи, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 30.05.2017 року між Департаментом економіки і розвитку Черкаської міської ради (замовник), Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (платник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" (постачальник), було укладено тристоронній договір на поставку товару № 140 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальних зобов`язався поставити, а платник в порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язався прийняти і оплатити постачальнику продукти харчування, напої та супутню продукцію (далі в тексті договору - товар) за асортиментом та цінами, зазначеними у специфікації товару, що додається до договору і є його невід`ємною частиною. Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків платника.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п.п. 3.1. - ціна товару включає його вартість, витрати по його зберіганню на складі постачальника, оформленню необхідної документації щодо його поставки, транспортуванню товару до місця поставки, визначеного договором;

п.п. 3.2.-3.3. - ціна договору становить 42000058 грн з ПДВ. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін;

п.п. 3.4. - платіжні зобов`язання платника перед постачальником за договором виникають при наявності у платника відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань);

п.п. 4.2. - остаточний розрахунок за товар платник здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах відстрочки платежу до 10 банківських днів з моменту поставки товару та на умовах розділу 5 договору;

п.п. 4.3. - до рахунку обов`язково додаються документи, вказані в пунктах 5.4., 5.5. договору;

п.п. 4.4. - у разі затримки бюджетного фінансування та/або затримки здійснення платежів не з вини платника, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання платником бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок та/або можливості здійснювати платежі;

п.п. 5.1. - поставка товару - передача платнику товару, якість якого відповідає умовам, встановленим розділом 2 договору. Товар постачається платнику транспортом і за рахунок постачальника протягом 24 годин з моменту отримання постачальником заявки (у разі усної заявки - обов`язкове подальше письмове підтвердження) від платника на умовах DDP ("Інкотермс в редакції 2010 року") за переліченими адресами у кількості 54 адреси;

п.п. 5.2. - датою поставки товару є дата підписання платником накладної (накладних), у місті поставки, вказаному у п. п. 5.1. договору;

п.п. 5.4. - приймання-здача товару по кількості проводиться відповідно до товарно-супровідних документів (накладних), по якості - документів, які засвідчують якість товару;

п.п. 5.5. - постачання товару постачальником здійснюється уповноваженому представнику платника за умови надання останнім належним чином оформленої довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей;

п.п. 5.7. - перехід права власності на товар відбувається після виконання постачальником вимоги п.п. 5.1., 5.3. договору, підписання уповноваженими представниками платника і постачальника товарно-супровідних документів;

п.п. 6.1.1., 6.1.2. - платник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплатити за поставлений товар; прийняти товар у порядку та строки, визначені Договором;

п.п. 6.2.3. - платник має право зменшувати обсяг закупівлі товару та ціну договору залежно від реальних потреб та фінансування видатків. У такому випадку сторони вносять відповідні зміни до договору;

п.п. 7.1.-7.2. - у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами України і договором. Платник, за затримку оплати товару, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені, від вартості неоплаченого товару за кожен день затримки;

п.п. 11.1, 11.2. - всі зміни та доповнення до договору оформлюються додатковими угодами до договору. Додаткові угоди та додатки до договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками;

п. 13 - додатки до договору є специфікація товару.

Договір підписаний його сторонами та скріплений їхніми печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2017 року третьою особою було оголошено про проведення відкритих торгів № UA-2017-02-22-000045-b на закупівлю продуктів харчування, напоїв та супутньої продукції для відповідача і за результатами розгляду та оцінки тендерних пропозицій було визнано переможцем позивача (Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс"), що в свою чергу стало підставою для укладення між сторонами зазначеного договору.

До договору сторонами погоджені наступні Додаткові угоди, які є невід`ємними частинами Договору:

Додаткова угода № 1 від 09.06.2017 року, якою змінено п.п. 3.2. договору та викладено його у наступній редакції: "ціна угоди становить 42000058 грн. При цьому: фінансування 2017 року: 27791662,36 грн; фінансування 2018 року: 14208395,64 грн". Інші пункти Договору залишені без змін.

Додаткова угода № 9 від 08.12.2017 року, якою змінено п.п. 3.2. Договору та викладено його у наступній редакції: "ціна Договору становить 42000058 грн. При цьому: фінансування 2017 року: 21291662,36 грн; фінансування 2018 року: 20708395,64 грн". Інші пункти Договору залишені без змін.

Додаткова угода № 11 від 15.01.2018 року, якою змінено п.п. 3.2. Договору та викладено його у наступній редакції: "ціна Договору становить 42000058 грн. При цьому: фінансування 2017 року: 19661348,09 грн.; фінансування 2018 року: 22338709,91 грн". Інші пункти договору залишені без змін.

Додаткова угода № 14 від 05.09.2018 року, якою, зокрема, змінено п.п. 3.2. договору та викладено його у наступній редакції: "ціна договору становить 45932327,62 грн. При цьому: фінансування 2017 року: 19661348,09 грн; фінансування 2018 року: 26270979,53 грн.". Інші пункти Договору залишені без змін.

Як вбачається із акту звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каштан-плюс" та Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, станом на 20.04.2018 року дебіторська заборгованість відповідача перед позивачем за даними позивача становить 3066477,26 грн, відповідач вказав розбіжність у 233912,36 грн..

Рішенням господарського суду Черкаської області від 02.05.2018 року у справі № 925/276/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради та Управління державної казначейської служби України у м. Черкаси про стягнення 6967543,70 грн, позов задоволено повністю, стягнуто із Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан-Плюс" 6967543,70 грн боргу та відшкодовано судові витрати.

У зазначеному рішенні суду було встановлено, що на виконання договору поставки товару № 140 від 30.05.2017 року та додаткових угод до нього позивач поставив відповідачу товар, а відповідач цей товар прийняв у січні-березні 2018 року на суму 2 689 580,97 грн, у березні-квітні 2018 року на суму 4 277 962,73 грн.

Таким чином, зі змісту рішення суду від 02.05.2018 року у справі № 925/276/18 вбачається, що з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість у розмірі 6967543,70 грн за поставлений у січні-квітні 2018 року товар.

Рішення господарського суду від 02.05.2018 року у справі № 925/276/18 набрало законної сили, на його примусове виконання був виданий наказ від 29.05.2018 року.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що рішення суду від 02.05.2018 року у справі № 925/276/18 відповідач виконав добровільно і станом на дату звернення із даним позовом до суду заборгованість із сплати основного боргу у розмірі 6967543,70 грн за поставлений у січні-квітні 2018 року товар повністю погашена. Проте, розрахунок за поставлений товар здійснений відповідачем із порушенням строків, встановлених у договорі поставки товару № 140 від 30.05.2017 року та додаткових угод до нього, тому позивач нарахував останньому на суму богу 6967543,70 грн 307611,89 грн пені, 127957,43 грн інфляційних втрат, 27142,23 грн 3% річних за період прострочення з 01.03.2018 року по 04.05.2018 року.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки товару № 140 від 30.05.2017 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 Цивільного кодексу України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Так, як правильно встановлено судом першої інстанції, наявність і розмір грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, яке існувало до 30.05.2018 року у розмірі 6967543,70 грн, що виникло із укладеного сторонами договору поставки товару № 140 від 30.05.2017 року та додаткових угод до нього, встановлено рішенням господарського суду Черкаської області від 02.05.2018 року у справі № 925/276/18, період прострочення цього грошового зобов`язання з 01.03.2018 року по 04.05.2018 року позивачем визначено правильно, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг проти України", а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п.п. 7.1.-7.2. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами України і договором. Платник, за затримку оплати товару, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені, від вартості неоплаченого товару за кожен день затримки.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо існування між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних визнає його вірним.

Разом з цим, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, що саме дії УДКСУ у Черкасах є протиправними, та такими, що базуються на неправильному розумінні викладених вище обставин та норм законодавства, а не відповідача - департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, оскільки останнє спростовується висновками суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій або звільнити його від відповідальності.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень наведеної норми дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі 910/11049/17.

Так, враховуючи добровільне виконання відповідачем основного зобов`язання, майновий стан сторін, наслідки спірного порушення зобов`язання, керуючись нормами ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 529, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміну пені, яка підлягає до стягнення на 50%, що становить 153805, 95грн.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі №823/635/18 (щодо оскарження неправомірних дій УДКС України в м. Черкаси), колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з цим, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи містили достатню кількість належних доказів для прийняття правомірного рішення, а задоволення клопотання призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №925/234/19 до набрання законної сили судового рішення у справі № 823/635/18 (вх. № 10437/19 від 04.04.2019 року).

Водночас, колегія суддів відзначає, що вразі задоволення позову у справі 823/635/18 відповідач не позбавлений права звернутися до суду за відновленням своїх прав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 року у справі №925/234/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/234/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко

Дата складення повного тексту 27.09.2019 року.