номер провадження справи 5/121/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 Справа № 908/1537/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕПС СОЛЮШЕНЗ (03040, м. Київ, вул. Маричанська, буд. 18, )

до відповідача: Казенного підприємства Науково-виробничий комплекс ІСКРА (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, )

про стягнення 17 231,99 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Меркулова І.В., довіреність №111 від 17.09.2019р.

Від відповідача: не з`явився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Запорізької області розглядається справа №908/1537/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕПС СОЛЮШЕНЗ до Казенного підприємства Науково-виробничий комплекс ІСКРА про стягнення 17 231,99 грн.

Згідно Витягу з Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2019р. справу №908/1537/19 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 20.06.2019р. №908/1537/19 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15.07.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1537/19, справі присвоєно номер провадження 5/121/19, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначено на 01.08.2019р. Ухвалою суду від 01.08.2019р. №908/1537/19 вирішено здійснювати розгляд справи почати спочатку, а саме з 01.08.2019р., відкладено розгляд справи по суті на 23.09.2019р. Явка сторін у судове засідання визнана обов`язковою. У судовому засіданні 23.09.2019р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 23.09.2019р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

23.09.2019р. до суду надійшло клопотання позивача, у якому представник позивача просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат на загальну суму 1 090,84 грн.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, викладених у позовній заяві від 05.06.2019р., з урахуванням відповіді на відзив від 16.08.2019р. та клопотанням про розподіл судових витрат. Суду надано наступні пояснення: 24.09.2018р. між ТОВ ДЕПС СОЛЮШЕНЗ та КП Науково-виробничий комплекс ІСКРА укладено договір поставки №17/452-юр. На виконання умов договору позивачем 28.09.2018 р. було поставлено на умовах післяоплати товар загальною вартістю 13 524,00 грн., та відповідач прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковою накладною №1041 від 28.09.2018 р. Відповідно до Додатку №2 до договору 100% оплата здійснюється після підписання видаткової накладної покупцем протягом 10 календарних днів з дати поставки за умови реєстрації Постачальником податкової накладної. Позивач 10.10.2018р. зареєстрував відповідну податкову накладну за №121 від 28.09.2018 р. Таким чином, 08.10.2018р. у позивача виникло зобов`язання щодо повної оплати товару за вказаною видатковою накладною на суму 13 524,00 грн., однак відповідач оплату не здійснив. 24.01.2019р. позивачем направлено відповідачу вимогу №25/1-2019 про сплату коштів. У відповідь відповідач направив гарантійного листа від 07.03.2019 р. за вих. №21/106юр щодо виконання зобов`язання протягом березня квітня 2019 р., однак і у вказаний період оплату за отриманий товар не здійснив. У зв`язку з простроченням відповідачем оплати товару позивачем нараховано пеню в розмірі 2 440,99 грн., 3% річних в сумі 248,99 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1 018,01 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 549, 624, 625, 629, 655, 712, Цивільного кодексу України, ст. 173, 193, 216-218, 232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та просить суд позов задовольнити. Крім цього, позивач просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат у розмірі 1 0903,84 грн.

Представник відповідача у судове засідання 23.09.2019р. не з`явився, однак, у попередньому судовому засіданні представник позивача підтримав відзив на позовну заяву та пояснив суду, що дійсно між підприємствами було укладено договір поставки №17/452-юр від 24.09.2018р. Відповідно до умов договору 28.09.2018р. відповідачем отримано товар на загальну суму 13 254,00 грн. Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що ним не було виконано взяті на себе зобов`язання щодо оплати за поставлений товар. Таким чином, відповідач визнав у судовому засіданні суму основної заборгованості у розмірі 13 524,00 грн., проте не погодився з позивачем в частині розрахунку штрафних санкцій та надав суду контррозрахунк. На думку відповідача сума до стягнення повинна складати 13 524,00 грн. основний борг, 2 400,98 грн. пеня, 200,00 грн. 3% річних, 874,03 грн. інфляційні збитки.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ДЕПС СОЛЮШЕНЗ (далі Постачальник) та Казенним підприємством Науково-виробничий комплекс ІСКРА (далі Покупець) було укладено договір поставки №17/452-юр (далі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, здійснити поставку визначеного цим Договором товару, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплачувати його. Предметом поставки за цим Договором є телекомунікаційне обладнання (далі «Товар»). Номенклатура, кількість, вартість Товару зазначені у Специфікаціях, які після підписання стають невід`ємними частинами цього Договору (п. 1.1. та 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що найменування товару, його кількість та якісні показники, термін поставки, ціна Товару за одиницю та по позиціям, а також загальна вартість Товару, постачання якого буде здійснюватись, згідно Договору, вказується в Специфікаціях, які з моменту підписання сторонами складають невід`ємну частину Договору.

Згідно п. 3.1. 3.6. Договору, поставка Товару здійснюється за цінами, які визначені у Специфікаціях і включають всі податки,збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки Постачальника, пов`язані з поставкою Товару. Оплата Товару здійснюється на умовах та у строки, визначені у відповідних Специфікаціях. Товар повинен бути поставлений Покупцю у строк встановлений у відповідній Специфікації. Оплата за Товар здійснюється в національній валюті України - гривні, у безготівковій формі шляхом банківського переказу на поточний рахунок Постачальника, зазначений у цьому Договорі. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника. Загальна вартість Товару, що постачається по дійсному Договору не може перевищувати: 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ 8 333,33 грн. (вісім тисяч триста тридцять три грн. тридцять три коп.). Ціна на Товар може бути змінена тільки за взаємною згодою Сторін шляхом підписання Додаткової угоди. Зміна ціни після оплати Товару не допускається.

Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2020 року., проте у будь-якому разі до повного виконання Сторонами обов`язків за Договором. Одностороння відмова від Договору не допускається (п. 10.1, 10.2. Договору).

Між сторонами було укладено Додатки до договору, а саме: Додаток №1 «Умови гарантії» та Додаток №2 «Специфікація №1».

У Додатку №2 сторони визначили вартість постачає мого Товару відповідно до Специфікації, яка склала 13 524, 00 грн., з урахуванням ПДВ. Також Сторони узгодили умови оплати: - 100% оплата після підписання видаткової накладної КП «НВК «ІСКРА» протягом 10 календарних днів з дати поставки за умови реєстрації Постачальником податкової накладної. Сторонами встановлено, що поставка здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту підписання Договору.

Договір поставки №17/452-юр від 24.09.2018р. та Додатки до цього договору підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

Судом враховано, що станом на час подання позовної заяви договір є чинним. Доказів розірвання договору чи додаткових угод або визнання недійсними суду не надано.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Таким чином, на підставі дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

27.09.2018р. позивачем було виставлено відповідачу до сплати рахунок №1076 від 27.09.2018р. на суму 13 524,00 грн. за Товар.

На виконання умов Договору поставки №17/452-юр від 24.09.2018р. позивач 28.09.2019р. поставив відповідачу товар на загальну суму 13 524,00 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною №1041 від 28.09.2019р. Зазначена видаткова накладна підписана уповноваженими представниками обох сторін, про що свідчить довіреність на представника відповідача Левицьку О.М. №2241 від 27.09.2019р.

На виконання умов Договору та Додатку№2 до Договору, позивачем було зареєстровано податкову накладну №121 від 28.09.2018р. на суму 13 524,00 грн.

Судом встановлено, що вищевикладені документи свідчать про приймання-передачу визначеного товару, які містять найменування, кількість, ціну, підписані сторонами без заперечень та без зауважень, та підписи скріплено печатками підприємств.

Відповідач доказів виконання свого зобов`язання з оплати за поставлений позивачем товар частково або у повному обсязі суду не надав.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, строк оплати за поставлений товар, зазначений позивачем у спірних видаткових накладних, станом на час розгляду справи по суті, є таким, що настав.

Між тим, з метою досудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача надіслав Лист-претензію від 07.11.2018р. за вих. №1015/11-2018 та Вимогу від 24.01.2019р. за вих. №25/01-2019, у яких просить відповідача сплатити заборгованість за поставлений Товар.

Відповідач у свою чергу Гарантійним листом від 07.03.2019р. за вих. №21/106юр гарантував позивачу, що зобов`язання за Договором поставки №17/452-юр від 24.09.2018р. на суму 13 524,00 грн. Буде виконано протягом березня-квітня 2019 року.

Проте, доказів погашення заборгованості у розмірі 13 524,00 грн. за отриманий товар відповідачем суду не надано, наявність заявленої до стягнення заборгованості відповідачем не заперечується, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вказаної суми основного боргу є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГПК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.5. Договору, у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати Товару, «Покупець» сплачує «Постачальникові» пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення..

Судом встановлено, що нарахування пені позивачем здійснено за 224 дні, в порушення п. 6 ст. 232 ГК України.

Судом здійснено власний перерахунок пені за 180 днів, за допомогою комп`ютерної програми "Законодавство", стягненню підлягає пеня за період з 09.10.2018р. по 07.04.2019р. на загальну суму 2 414,31 грн., з відмовою у стягненні 26,68 грн.

Крім того, позивачем пред`явлені до стягнення сума 3% річних в розмірі 248,99 грн. за період з 09.10.2018р. 20.05.2019р. та сума інфляційних втрат за період з 09.10.2018р. 20.05.2019р. у розмірі 1 018,01 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані розрахунки судом перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що сума індексу інфляції та 3% річних розраховані вірно, вимоги щодо їх стягнення позивачем доведені.

Згідно із ст.ст. 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими, належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 17 205,31 з яких: 13 524,00 грн. сума основної заборгованості, 2 414,31 грн. пені, 248,99 грн. 3% річних, 1 018,01 грн. інфляційні збитки.

Щодо судових витрат у розмірі 1 098,84 грн., які заявлені позивачем до стягнення суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем до клопотання надано перелік остаточних витрат, які були ним понесені внаслідок залучення до розгляду справи в іншому місті, а саме ці витрати складаються з наступного:

- транспортні витрати на залізничні квітки на суму 280,84 грн.;

- добові витрати на суму 460,00 грн.;

- витрати на проживання складають 350,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача додано до матеріалів справи Договір №7 про надання юридичних послуг від 02.07.2018р., залізничні квітки, наказ №3-В від 06.09.2019р. про відрядження ОСОБА_1 . ОСОБА_2 з міста Київ до міста Запоріжжя з 21.09.2019р. по 24.09.2019р. до Господарського суду Запорізької області для участі у судовому засіданні за позовом ТОВ «Депс Солюшенз» до КП НВК «Іскра», цим наказом також визначено суму добових у розмірі 115,00 грн. та надано довіреність №11 від 17.09.2019р., якою уповноважено Меркулову І.В. представляти інтереси позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо стягнення судового збору та судових витрат з відповідача пропорційно заявленим позовним вимогам, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1918,03 грн. та судові витрати у розмірі 1 097,14.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Казенного підприємства Науково-виробничий комплекс ІСКРА (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕПС СОЛЮШЕНЗ (03040, м. Київ, вул. Маричанська, буд. 18, офіс, ) заборгованість у розмірі 13 524 (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп., пеню у розмірі 2 414 (дві тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 99 коп., інфляційні збитки у розмірі 1 018 (одна тисяча вісімнадцять) грн. 01 коп., судові витрати у розмірі 1 097 (одна тисяча дев`яносто сім) грн. 14 коп. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 918 (одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять) грн. 03 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Повне рішення складено: 30.09.2019р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.