ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2019 р. Справа № 916/1719/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

за участю представників сторін:

позивача: Леонова О.В., згідно довіреності №13 від 19.03.2019р.

відповідача: Клочко С.І., згідно довіреності №26 від 07.08.2019р.,

розглянувши справу №916/1719/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародний аеропорт Одеса (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт,2) до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси (65110, м.Одеса, вул.Балківська, 1-Б) про стягнення 6482181,97грн., із яких 5422231,62грн. заборгованості, 848682,41грн. пені, 141067,59грн. інфляційних втрат, 70200,35грн. три проценти річних,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 14.11.2017р. між ТОВ МА «Одеса» та КП «ТМО» було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №ТМО-473/17, за умовами якого позивач протягом опалювального сезону 2017-2018 р.р. поставив відповідачу теплову енергію, що виробляє котельня, яка знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2, що підтверджується Актами про відпуск теплової енергії від 28.02.2018р., від 31.03.2018р., від 30.11.2018р., від 31.12.2019р., від 31.01.2019р., від 28.02.2019р., від 31.03.2019р.

Відповідач 25.07.2019р. за вх.№14893/19 подав до суду відзив на позов, де вказує, що на виконання умов договору від 14.11.2017р. між позивачем та відповідачем був підписаний акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №832 від 28.02.2018р. на суму 682285,78грн., строк оплати за яким сплив 30.04.2018р. Відповідач зазначає, що позивач нарахував пеню з 30.04.2018р. по 18.06.2019р. у розмірі 282 466,31грн., проте, строк позовної давності в 1 рік для стягнення пені за актом №832 від 28.02.2018р. закінчився 01.05.2019р. Крім того, на виконання умов договору, між позивачем та відповідачем був підписаний акт здачі-прийняття робіт №1197 від 31.03.2018р. на суму 759858,78грн., строк оплати за яким сплив 20.05.2018р. Відповідач вказує, що позивач нарахував пеню за актом №1197 з 31.05.2018р. по 18.06.2019р. у розмірі 291025,91грн., однак, строк позовної давності в 1 рік для стягнення пені за вказаним актом закінчився 01.06.2019р. Із викладеного відповідач дійшов висновку, що позивач неправомірно намагається стягнути з нього пеню, після спливу строку позовної давності для заявляння вказаних вимог, у загальній сумі 573492,22грн., з підстав чого відповідач заявив про застосування судом до цих вимог строку позовної давності в 1 рік та просить суд відмовити у позові в цій частині. Крім того, у відзиві відповідач відмітив про те, що КП «Теплопостачання міста Одеси» є соціально необхідним теплопостачальним підприємством, яке надає послуги теплопостачання міста Одеси та гарячого водовідведення близько 95% міста Одеси та на сьогодні знаходиться на межі банкрутства, навів фактори та причини, що спричинили важке фінансове становище підприємства.

Також, 11.09.2019р. за вх.№18407/19 до суду відповідачем подано заяву про часткове визнання позову, в якій позивач вказує, що визнає позов в частині основного боргу у розмірі 5422231,62грн., три проценти річних у розмірі 70200,35грн., пеню у розмірі 275190,19грн., інфляційні втрати у розмірі 141067,59грн. Крім того, відповідач просить суд повернути ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» частину сплаченого судового збору у розмірі 48616,36грн. у зв`язку із визнанням частково позову.

Ухвалою суду від 15.07.2019р. відкрито провадження у справі №916/1719/19, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду на 30.07.2019р. о 10год.30хв.

Ухвалою суду від 30.07.2019р. відкладено підготовче засідання суду на 09.09.2019р. о 11год.20хв.

У судовому засіданні 09.09.2019р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 11.09.2019р. о 10год.00хв.

У судовому засіданні 11.09.2019р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 15год.20хв.

Ухвалою суду від 11.09.2019р. закрито підготовче провадження по справі №916/1719/19, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 11.09.2019р.

У судовому засіданні 11.09.2019р. на стадії вступного слова відповідача судом оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 25.09.2019р. 10год.00хв.

Клопотання позивача від 26.07.2019р. за вх.№14980/19 про відкладення розгляду справи, від 11.09.2019р. за вх.№18345/19 про долучення доказів до справи були судом задоволені.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

14.11.2017р. між ТОВ «МА «Одеса» (продавець) та КП «ТМО» (покупець) було укладено договір №ТМО-473/17, відповідно до умов якого продавець зобов`язується протягом опалювального сезону 2017-2018р.р. поставити покупцю товар - теплову енергію, що виробляє котельня, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2, а покупець - прийняти і оплатити її вартість. Найменування товару за кодом СРУ за ДК 021-2015: 09320000-8 - Пара та гаряча вода та пов`язана продукція (теплова енергія). Поставка теплової енергії здійснюється для потреб: населення - 4 000,0 Гкал/рік.; бюджетних організацій - 550,0 Гкал/рік (п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору).

Відповідно до п.п.3.1., 3.2., 4.1., 4.2., 4.3. договору №ТМО-473/17 від 14.11.2017р. загальна ціна договору не повинна перевищувати 6483843,50грн., з урахуванням ПДВ - 20%. Вартість за одиницю товару (тариф) визначається відповідним рішенням Одеської міської ради від 27.04.2017р. №143 та становить: 1423,68 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) для населення; 1434,77грн. за 1 Гкал (з ПДВ) для бюджетних організацій. Розрахунки здійснюються на умовах відстрочення платежу, на підставі виставленого продавцем рахунку, протягом 60 календарних днів з дати підписання акту приймання - передачі теплової енергії. Розрахунки проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок продавця згідно ціни (тарифу) встановленому у договорі. Для підвищення дисципліни взаєморозрахунків та своєчасного проведення оплати, покупець та продавець щомісячно до 15 числа місяця після розрахункового складають акт звірки взаєморозрахунків. Підписання акту звірки взаєморозрахунків є обов`язковим для покупця та продавця.

За умовами п.7.4. договору №ТМО-473/17 від 14.11.2017р. у разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1%, яка обчислюється від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.п.10.1., 10.2., 10.3. договору №ТМО-473/17 від 14.11.2017р. він вступає в силу з моменту підписання і діє з початку до закінчення опалювального періоду 2017-2018р.р. в частині поставки теплової енергії, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань. Дата початку та закінчення опалювального сезону визначається розпорядженням Одеського міського голови. Сторони домовились, що згідно із ст. 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору розповсюджуються на відносини, які склалися між ними з початку опалювального сезону 2017-2018рр. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку дії договору не буде повідомлення у письмовій формі однієї із сторін про розторгнення договору. Припинення дії договору не звільняє сторони від необхідності виконання обов`язків прийнятих на себе при його підписанні.

На виконання умов договору №ТМО-473/17 від 14.11.2017р. позивач передав відповідачу теплову енергію за актами про відпуск теплової енергії від 28.02.2018р., від 31.03.2018р., від 30.11.2018р., від 31.12.2018р., від 31.01.2019р., від 28.02.2019р., від 31.03.2019р. та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2018р. №832 на суму 682285,78грн., від 31.03.2018р. №1197 на суму 759858,78грн., від 30.11.2018р. №4985 на суму 412394,23грн., від 31.12.2018р. №5440 на суму 675862,82грн., від 31.01.2019р. №386 на суму 1091595,06грн., від 28.02.2019р. №938 на суму 916683,34грн., від 31.03.2019р. №1405 на суму 883551,61грн.

Також до справи подано листування сторін щодо заборгованості та її погашення, а саме листи та претензії та відповіді на них №15-599 від 27.04.2018р., №02-607 від 02.05.2018р., №02-01-01-305 від 13.06.2018р., №02-776 від 07.06.2018р., №02-01-01-306 від 13.06.2018р., №02-852 від 22.06.2018р., №02-01-01-371 від 19.06.2018р., №02-979 від 17.07.2018р., №02-1024 від 24.07.2018р., №02-1468 від 10.10.2018р., №15-1553 від 01.11.2018р., №01-19/802 від 19.11.2018р., №02-01-01-1086 від 05.12.2018р., №02-1088 від 03.04.2019р.

Між сторонами спору станом на 31.03.2019р. підписано акт звірки розрахунків за січень 2018р. березень 2019р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 5422231,62грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Отже, наявні в матеріалах справи первинні документи, зокрема, договір купівлі-продажу теплової енергії №ТМО-473/17 від 14.11.2017р., акти про відпуск теплової енергії від 28.02.2018р., від 31.03.2018р., від 30.11.2018р., від 31.12.2018р., від 31.01.2019р., від 28.02.2019р., від 31.03.2019р., акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2018р. №832, від 31.03.2018р. №1197, від 30.11.2018р. №4985, від 31.12.2018р. №5440, від 31.01.2019р. №386, від 28.02.2019р. №938, від 31.03.2019р. №1405 свідчать про поставку позивачем відповідачу теплової енергії, та за відсутності доказів її повної оплати відповідачем про наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 5422231,62грн., яка, зважаючи на визнання відповідачем позову у цій частині, судом підлягає стягненню в повній мірі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем строку повної оплати вартості поставленого товару, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 848682,41грн. пені.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, суд встановив його невідповідність вимогам ч.6 ст.232 ГК України, яка визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, за актом №832 від 28.02.2018р., за яким строк оплати сплив 30.04.2018р., позивач не врахував шестимісячний період нарахування пені та порахував її за період з 30.04.2018р. по 18.06.2019р., тоді як слід було обрахувати за період з 30.04.2018р. по 30.10.2018р. За розрахунком суду сума пені за актом №832 становить 125540,58грн.= 682285,78грн.*0,1%*184/100%.

По акту №1197 від 31.03.2018р., за яким строк оплати сплив 31.05.2018р., позивач не врахував шестимісячний період нарахування пені та порахував її за період з 31.05.2018р. по 18.06.2019р., тоді як слід було обрахувати за період з 31.05.2018р. по 01.12.2018р. За розрахунком суду сума пені за актом №1197 становить 140573,87грн.= 759858,78грн.*0,1%*185/100%.

За актами №№4985, 5440, 386 позивач пеню порахував вірно.

Розраховуючи пеню по акту №938 від 28.02.2019р. за період з 30.04.2019р. по 18.06.2019р., позивач не врахував, що вказаний період складає 50 днів, а не 49, як зазначив позивач. З врахуванням зазначеного сума пені по акту №938 за період з 30.04.2019р. по 18.06.2019р. складає 45834,16грн.=916683,34грн.*0,1%*50/100%.

Крім того, при розрахунку пені по акту №1405 від 31.03.2019р. за період з 31.05.2019р. по 18.06.2019р., позивач не врахував, що вказаний період складає 19 днів, а не 18, як зазначив позивач. З врахуванням зазначеного сума пені по акту №1405 за період з 31.05.2019р. по 18.06.2019р. складає 16787,48грн.=883551,61грн.*0,1%*19/100%.

Так, відповідачем заявлено клопотання про застосування до позовних вимог про стягнення пені за актами №№832, 1197 строку позовної давності.

Положеннями ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України).

Строк оплати відповідачем заборгованості по акту №832 від 28.02.2018р. сплив 30.04.2018р., отже, з цієї дати розпочалось прострочення. При цьому, положення ч.6 ст.232 ГК України надають право позивачу нараховувати пеню протягом шести місяців від дати початку прострочення оплати суми поставленої теплової енергії. Таким чином, у позивача виникло право нараховувати пеню у період з 30.04.2018р. по 30.10.2018р., отже, граничною датою можливого періоду нарахування позивачем пені є 30.10.2018р. З врахуванням річного строку позовної давності для вимог про стягнення пені строк позовної давності для вимоги про стягнення пені по акту №832 спливає 31.10.2019р., тоді як позов датовано 19.06.2019р., тобто, позовну вимогу про стягнення пені за актом №832 позивачем заявлено в межах строку позовної давності.

Щодо акту №1197 від 31.03.2018р., то строк оплати відповідачем заборгованості за ним сплив 31.05.2018р., отже, з цієї дати розпочалось прострочення. При цьому, положення ч.6 ст.232 ГК України надають право позивачу нараховувати пеню протягом шести місяців від дати початку прострочення оплати суми поставленої теплової енергії. Таким чином, у позивача виникло право нараховувати пеню у період з 31.05.2018р. по 01.12.2018р., а отже, граничною датою можливого періоду нарахування позивачем пені є 01.12.2018р. З врахуванням річного строку позовної давності для вимог про стягнення пені строк позовної давності для вимоги про стягнення пені по акту №1197 спливає 02.12.2019р., тоді як позов датовано 19.06.2019р., тобто, позовну вимогу про стягнення пені за актом №1197 позивачем заявлено в межах строку позовної давності.

За таких умов, позовна давність до вимог позивача про стягнення пені за актами №№832, 1197 застосуванню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовну вимогу позивача про стягнення пені саме в сумі 543517,27грн.

Також, позивачем, у зв`язку з несвоєчасністю оплати відповідачем отриманого товару, нараховано до стягнення з відповідача 70200,35грн. три проценти річних загалом за період з 30.04.2018р. по 18.06.2019р., 141067,59грн. втрат від інфляції за період з червня 2018р. по лютий 2019р.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Здійснивши перерахунок розрахованих позивачем трьох процентів річних, суми втрат від інфляції, суд встановив їх вірність, у зв`язку з чим, з врахуванням визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 141067,59грн. інфляційних втрат в період з червня 2018р. по лютий 2019р., 70200,35грн. три проценти річних загалом за період з 30.04.2018р. по 18.06.2019р.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 97232,73грн. З врахуванням визнання відповідачем частково позову, заявленням відповідачем клопотання про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого при поданні позову судового збору, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір із суми в 50%, пропорційної до розміру задоволених судом позовних вимог, що становить 46327,62грн. Решта 50% судового збору в сумі 48616,37грн. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету після подання ним відповідного клопотання до суду.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародний аеропорт Одеса (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт,2, ) до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси (65110, м.Одеса, вул.Балківська, 1-Б, ) про стягнення 6482181,97грн.

2. Стягнути з Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси (65110, м.Одеса, вул.Балківська, 1-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародний аеропорт Одеса (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт,2, код ЄДРПОУ 37947 (п`ять мільйонів чотириста двадцять дві тисячі двісті тридцять одну) грн. 62 коп. заборгованості, 543517 (п`ятсот сорок три тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 27коп. пені, 141067 (сто сорок одну тисячу шістдесят сім) грн. 59коп. інфляційних втрат, 70200 (сімдесят тисяч двісті) грн. 35коп. три проценти річних, 46327 (сорок шість тисяч триста двадцять сім) грн. 62коп. судового збору.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Міжнародний аеропорт Одеса (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт,2, ) у задоволенні решти частини позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 вересня 2019 р.

Суддя І.А. Малярчук