ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 910/22198/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.,

за участю представників:

позивача - Лотиша А.М., Мазепи В.В.,

відповідачів - 1) - Дзюбіної Є.В.,

2) - Журавель Р.О., Ткаченка К.В.,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - не з'явився,

на стороні відповідача - 2 - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Смирнова Ю.М.)

від 15.06.2018

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Жук Г.А., судді - Дикунська С.Я., Мальченко А.О.)

від 03.06.2019,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан-Оптіма»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТК Каштан», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Наталії Володимирівни,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 2: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «СІБ-М», 2) Акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК»

про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Каштан-Оптіма» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви від 13.04.2018 (а.с. 183-184, т. 2) про визнання недійсним іпотечного договору від 08.08.2017, укладеного між ТОВ «ВТК Каштан» і ТОВ «Регіонбудсервіс», зареєстрованого в реєстрі за № 1456 та виданого на підставі нього дублікату іпотечного договору від 29.09.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 1759. Також просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37166866 від 20.09.2017, прийняте на підставі дублікату іпотечного договору, серія та номер: 1759, виданого 29.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В.

Позовні вимоги (з урахуванням заяви від 13.04.2018) обґрунтовані тим, що ТОВ «Каштан-Оптіма» є учасником ТОВ «ВТК Каштан» з часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 93,0185%. 08.08.2017 між ТОВ «ВТК Каштан» (іпотекодавець), яке є правонаступником організації орендарів Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», і ТОВ «Регіонбудсервіс» (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1456. Згідно з умовами ст. ст. 9,10 Статуту ТОВ «ВТК Каштан» укладення такого договору від імені товариства можливе лише на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «ВТК Каштан» (за цим договором в іпотеку було передано майно - цілісний майновий комплекс ТОВ «ВТК Каштан», що перевищує 50 % загального обсягу майна цього товариства). Однак, директор ТОВ «ВТК Каштан» уклав такий договір за відсутності відповідного рішення загальних зборів, перевищивши свої повноваження, чим порушив умови Статуту ТОВ «ВТК Каштан», права ТОВ «ВТК Каштан» і його учасників. З урахуванням вказаного, а також того, що за іпотечним договором від 08.08.2017 право власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123 перейшло до ТОВ «Регіонбудсервіс» (Забавська Н.В. повинна була перевірити обсяг цивільної дієздатності особи, що підписала спірний договір від імені ТОВ «ВТК Каштан»), просив задовольнити позовні вимоги (з урахуванням заяви від 13.04.2018).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019, позов задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір від 08.08.2017, укладений між ТОВ «ВТК Каштан» і ТОВ «Регіонбудсервіс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. та зареєстровний в реєстрі за № 1456. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37166866 від 20.09.2017, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В.

В іншій частині позову відмовлено.

12.06.2019 ТОВ «Регіонбудсервіс» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019, в якій просить вказані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підставами для скасування судових рішень зазначає те, що згідно з ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 572, ч. 1 ст. 574, ч. 1 ст. 575, Закону України «Про іпотеку», іпотечного договору від 08.08.2017, правова природа договору іпотеки має забезпечувальний характер щодо основного зобов'язання та не спрямована на припинення права власності іпотекодавця на предмет договору іпотеки. Натомість, на думку суду, право іпотеки - це право на чуже майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє заставлене майно. Стверджує, що сама ж можливість відчуження майна для задоволення вимог кредиторів ґрунтується на ст. 96 ЦК України та існує як наслідок неналежної поведінки боржника. Вважає, що позивач, який є учасником ТОВ «ВТК Каштан» з часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 93,0185%, звернувся із позовом не за захистом своїх корпоративних прав, а за захистом інтересів інших осіб - ТОВ «ВТК Каштан» та невизначеного кола його учасників. Посилається на те, що позивач не зазначив яке ж конкретно його корпоративне право як учасника ТОВ «ВТК Каштан» порушено внаслідок укладення спірного іпотечного договору. Вважає, що з урахуванням ст. ст. 45, 54 ГПК України, роз'яснень Вищого господарського суду України № 4 від 25.06.2016, правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.02.2019 у справі № 904/4669/18, належним позивачем у цій справі має бути ТОВ «ВТК Каштан», інтереси якого представляв його учасник - ТОВ «Каштан-Оптіма». Натомість, судами попередніх інстанцій не враховано зазначені вимоги закону та судову практику. Стверджує, що ТОВ «Каштан-Оптіма» не надало доказів на підтвердження того, що ТОВ «Регіонбудсервіс» діяло недобросовісно та/або нерозумно при укладенні вказаного договору. Вказує на те, що тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа, що підтверджується постановою Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16. Посилається на те що, судом першої інстанції фактично визначено новий термін (поняття) - «вартість усього майна товариства». Зазначає, що судами порушено ст. 86 ГПК України, залишено поза увагою положення ч. 6 ст. 5, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що оскільки судом першої інстанції прийнято до уваги висновок експерта № 43/06- 2018 від 05.06.2018 як доказ у справі на стадії розгляду справи по суті, то ним порушено ч. 8 ст. 80, ч. 1 ст. 194 ГПК України. Стверджує про те, що в оскаржуваних судових рішеннях були викладені лише доводи і докази сторони, на користь якої прийнято рішення, що свідчить про порушення судами принципу змагальності сторін. Посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2018 у справі № 904/9839/16, постанови Вищого господарського суду України від 27.01.2014 у справі № 35/444, від 15.05.2012 у справі № 41/90 та від 04.05.2011 у справі № К7/178-10 (КЗ9/250-09).

18.07.2019 до Верховного Суду від ТОВ «Регіонбудсервіс» надійшли додаткові пояснення, в яких останній просив врахувати правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладена у постанові від 28.02.2019 у справі № 904/4669/18. Також просив скасувати оскаржувані судові рішення та у задоволенні позову відмовити.

30.09.2019 ТОВ «Регіонбудсервіс» подало до суду касаційної інстанції додаткові пояснення. Оскільки такі пояснення є фактично доповненням до касаційної скарги і були подані після закінчення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд не приймає їх до уваги в силу ч. 1 ст. 298 ГПК України (зокрема, і доводи відповідача-2 про неправильне прийняття і вирішення судом питання щодо вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень).

У відзиві на касаційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 2 АТ «АЙБОКС БАНК», вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, просить касаційну скаргу ТОВ «Регіонбудсервіс» задовольнити і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «Каштан-Оптіма» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про те, що іпотечний договір від 08.08.2017 підписано директором ТОВ «ВТК Каштан» з перевищенням наданих йому Статутом повноважень, без достатнього обсягу цивільної дієздатності, а тому такий договір не відповідає ч. 2 ст. 203 ЦК України. Крім того, ТОВ «Регіонбудсервіс» знав про такі обмеження директора ТОВ «ВТК Каштан». Зазначає, що внаслідок укладення договору відбулось відчуження майнового комплексу ТОВ «ВТК Каштан», вартість якого перевищує 50 % вартості усього майна товариства; були порушені такі прав позивача (як учасника ТОВ «ВТК Каштан»): на управління справами товариства, розподілу прибутку товариства (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства та відбулось погіршення майнового стану підприємства, що впливає на права позивача як учасника товариства з часткою 93,0185% статутного капіталу товариства. Посилається на те, що суди дійшли висновку про те, що вартість предмету іпотеки за іпотечним договором від 08.08.2017 перевищила 50 % загального обсягу майна товариства на підставі таких документів: показників фінансових звітів ТОВ «ВТК Каштан» за 2017 рік, висновків експертизи щодо вартості предмета іпотеки, відомостей про вартість предмета іпотеки, які зазначені безпосередньо в іпотечному договорі. Зазначає, що судами було детально досліджено усі положення Статуту ТОВ «ВТК Каштан» та правильно застосовано ст. 92 ЦК України. Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Також, 23.07.2019 від ТОВ «Каштан-Оптіма» надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що внаслідок відходу суду від висновків, наведених у п. 2 цих додаткових пояснень, справа підлягає передачі на розгляд палати, об'єднаної палати чи Великої Палати Верховного Суду для об'єктивного і неупередженого розгляду справи. Однак, Верховний Суд не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд палати, об'єднаної палати чи Великої Палати Верховного Суду в силу ст. 302 ГПК України. В цих поясненнях позивач вказував на залишення касаційної скарги ТОВ «Регіонбудсервіс» без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

10.07.2019 ТОВ «ВТК Каштан» звернувся із відзивом на касаційну скаргу, однак з пропуском строку, встановленого в ухвалі Верховного Суду від 21.06.2019. У відзиві, серед іншого, просив визнати поважними причини пропуску строку на подання цього відзиву та прийняти його. Оскільки наведені ТОВ «ВТК Каштан» причини неподання цього відзиву у встановлений ухвалою строк залежали виключно від його волевиявлення, ТОВ «ВТК Каштан» не звертається з проханням щодо продовження строку для подання цього відзиву згідно з ч. 2 ст. 119 ГПК України, то Верховний Суд не приймає цей відзив до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судами, 08.08.2017 між ТОВ «ВТК Каштан» (сторона-1) і ТОВ «Регіонбудсервіс» (сторона-2) було укладено договір новації про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого сторона-1 визнає наявність грошового зобов'язання перед стороною-2, яке виникло на підставі договорів будівельного підряду та станом на 08.08.2017 становить 4 730 208,91 грн, розмір якого підтверджується рішеннями Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська правнича фундація» у справах № 2306/17-1, № 2306/17-2, № 2306/17-3, № 2306/17-4, № 2306/17-5, № 2306/17-6, № 2306/17-7, № 2306/17-8, № 2306/17-9, № 2306/17-10, № 2306/17-11, № 2306/17-12, № 2306/17-13, № 2306/17-14 (первісне зобов'язання).

У п. 1.3 договору новації про надання поворотної фінансової допомоги сторони досягли згоди визнати суму 4 730 208,91 грн поворотною фінансовою допомогою на безпроцентній основі, яка надана стороною-2 стороні-1, а сторона-1 зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Зобов'язання сторони-1, які виникли на підставі договорів будівельного підряду та визначені рішеннями Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українська правнича фундація» у справах № 2306/17-1, № 2306/17-2, № 2306/17-3, № 2306/17-4, № 2306/17-5, № 2306/17-6, № 2306/17-7, № 2306/17-8, № 2306/17-9, № 2306/17-10, № 2306/17-11, № 2306/17-12, № 2306/17-13, № 2306/17-14, вважаються припиненими з дати нотаріального посвідчення цього договору.

Остаточною датою повернення всієї суми наданої поворотної фінансової допомоги є 18.08.2017 (п. 3.1 договору новації про надання поворотної фінансової допомоги).

Судами встановлено, що договір новації про надання поворотної фінансової допомоги посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1455.

08.08.2017 між ТОВ «ВТК Каштан» (іпотекодавець), яке є правонаступником організації орендарів Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту, протоколу № 1 від 12.04.2012 і ТОВ «Регіонбудсервіс» (іпотекодержатель) в особі директора ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1456, за умовами якого цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у іпотекодавця на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги, посвідченого 08.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. за реєстровим номером 1455, та додаткових угод до нього, які в подальшому можуть бути укладені - основний договір, укладений ним із іпотекодержателем на суму 4 730 208,91 грн з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу до 18.08.2017 без нарахування відсотків за користування грошовими коштами.

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору від 08.08.2017 в забезпечення виконання зобов'язань за основним договором іпотекодавець передав в іпотеку цілісний майновий комплекс Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123. Опис предмета іпотеки: згідно з правовстановлюючими документами та технічною документацією цілісний майновий комплекс Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123 складається з: виробничого корпусу літ. «А», кількість поверхів 5, площею 8 609 кв.м, складу літ. «Б», площею 501 кв.м, гараж літ. «В» площею 133, 9 кв.м, складу літ. «Г», площею 420, 3 кв.м, виробничого корпусу літ. «Д» площею 229, 5 кв.м, магазину літ. «Ж», площею 220, 3 кв.м, бойлерної літ. «З», площею 95, 6 кв.м (предмет іпотеки). Предмет іпотеки знаходиться на земельній ділянці площею 0, 9166 га, за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123, кадастровий номер: :75:004:002, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що знаходиться в користуванні іпотекодавця на підставі договору оренди земельної ділянки, посвідченого 12.04.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. за р. № 232 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.04.2006 за № 75-6-00292.

Вказаний предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого вісімнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 14.07.1993 за р. № 1у-577, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15.03.2004 в реєстрову книгу № 18з-270 за реєстровим номером 978-з та свідоцтва про власність, реєстраційний номер П-102, виданого Фондом державного майна 16.11.1993 (п. 1.3 іпотечного договору від 08.08.2017).

Пунктом 5.3 іпотечного договору від 08.08.2017 встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем в строк до 18.08.2017 зобов'язання за основним договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавця. За домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язання за основним договором до 18.08.2017, цей договір передбачає, що після спливу тридцятиденного терміну, зазначеного в п. 5.2 цього договору, ТОВ «Регіонбудсервіс» набуває право звернути стягнення на цілісний майновий комплекс Київської орендної виробничої фірми «Каштан», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123 в рахунок виконання зобов'язання за основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та зареєструвати права власності на предмет іпотеки (в такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки), або сторони цього договору укладуть договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким права власності на предмет іпотеки буде передане іпотекодержателю не пізніше 19.09.2017.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним, необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Такі зобов'язання є акцесорними (додатковими, забезпечувальними).

Одним із видів акцесорного зобов'язання є застава.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) встановлено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Аналіз ст. ст. 546, 572, 575 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що суть іпотеки полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (іпотекодавцем) зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Тобто право іпотеки - це право на чуже майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє передане в іпотеку майно.

Отже, іпотека - це один із способів забезпечення виконання зобов'язання, особливістю якого є передача майна: іпотекодавець передає майно у іпотеку іпотекодержателю. Іпотекодавцем може бути як сам боржник, так і майновий поручитель - власник певного майна, який має право на його відчуження.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається те, що передача майна в іпотеку є відчуженням. Вказаним спростовуються доводи касаційної скарги про зворотнє.

За змістом ст. ст. 92, 97, 99 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абз. 1 ч. 2 ст. 98 цього Кодексу.

Статтею 145 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Відповідно до п. 10.1 ст. 10, пп. в) п. 10.3 ст. 10 Статуту ТОВ «ВТК Каштан» (протокол № 7 від 09.08.2016) директор, який є виконавчим органом товариства, має право, зокрема, укладати правочини з правом одноособового їх підпису, у тому числі кредитні на суму, що не перевищує п'ятдесят відсотків загального обсягу майна товариства. Для вчинення правочинів, сума яких перевищує вищевказану суму директор повинен отримати згоду загальних зборів учасників товариства.

Отже, обов'язковість отримання згоди загальних зборів учасників товариства, яка виражається у формі рішення таких загальних зборів, на укладення іпотечного договору, вартість предмета іпотеки за яким перевищує п'ятдесят відсотків загального обсягу майна товариства, встановлена установчими документами ТОВ «ВТК Каштан» - Статутом цього товариства, який є обов'язковим для виконання як учасниками, так і відповідними органами товариства.

Наявність згоди загальних зборів учасників товариства свідчить про дотримання встановленого статутом порядку щодо укладення відповідного правочину виконавчим органом товариства і надає цьому правочину відповідної «легітімності». Також є доказом добросовісності (п. 6 ст. 3 ЦК України) виконавчого органу товаристава (певний стандарт поведінки виконавчого органу, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів самої юридичної особи від імені якої діє такий орган).

Таким чином, директор ТОВ «ВТК Каштан» при укладенні спірного договору зобов'язаний був діяти на підставі рішення, прийнятого загальними зборами учасників товариства.

Відсутність відповідного рішення загальних зборів, за наявності укладення такого правочину виконавчим органом товариства, може бути підставою для визнання цього договору недійсним згідно з ст. 203 ЦК України.

Встановивши на підставі наявних у матеріалах справи доказів (зокрема, фінансових звітів суб'єкта господарської діяльності - ТОВ «ВТК Каштан» за 2017 рік, висновку судового експерта № 43/06-2018 від 05.06.2018), що на час укладення іпотечного договору вартість предмета іпотеки за цим договором перевищувала п'ятдесят відсотків загального обсягу майна товариства, такий правочин було укладено директором ТОВ «ВТК Каштан» за відсутності відповідного рішення загальних зборів учасників товариства (крім того, відбулось відчуження переданого в іпотеку майна, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія довідки № 120466476 від 12.04.2018 (а.с. 185- 190, т. 2), місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що при укладенні спірного договору директор ОСОБА_1, діючи від імені ТОВ «ВТК Каштан», у порушення вимог ст. 145 ЦК України, вийшов за межі своїх повноважень.

Також, як вбачається із матеріалів справи, укладаючи від імені ТОВ «ВТК Каштан» спірний договір директор ОСОБА_1 діяв на підставі Статуту товариства, протоколу № 1 від 12.04.2012.

Водночас, як правильно зазначено судами, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 906/100/17, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 26.02.2019 у справі № 925/1453/16, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18).

Отже, посилання у іпотечному договорі від 08.08.2017 про визначення повноважень директора ТОВ «ВТК Каштан» статутом товариства і протоколом № 1 від 12.04.2012 презюмує ознайомлення ТОВ «Регіонбудсервіс» з цим статутом і протоколом, та, відповідно, визначеними в них повноваженнями ОСОБА_1

Необхідно зазначити, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у п. 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею тих чи інших дій.

Отже, при укладенні спірного договору, виявивши розумну обачність, відповідач - 2 не був позбавлений права отримати у ТОВ «ВТК Каштан» відомості, зокрема, щодо актуальних даних про вартість майна товариства на момент укладення договору, однак цього не зробив.

Враховуючи вище викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що спірний договір було укладено всупереч вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Щодо порушення корпоративних прав позивача у справі, то необхідно зазначити таке.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу. Натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи (правова позиція, що викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справах № 917/1338/18, № 922/2005/18).

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом судового захисту.

При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Отже, якщо позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем його корпоративних прав, то встановлення наявності чи відсутності порушення таких прав, характеру та суб`єктів порушення здійснюється господарським судом під час розгляду справи (правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.06.2019 у справі № 917/1338/18).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, згідно з п. п. 4, 5 Статуту ТОВ «ВТК Каштан» учасниками (засновниками) цього товариства є 25 фізичних осіб та ТОВ «Каштан-Оптіма» (останнє з часткою у статутному капіталі товариства 93,0185 %).

Згідно з ст. 116 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Судами було встановлено, що внаслідок укладення спірного правочину було порушено право позивача, як учасника ТОВ «ВТК Каштан», на управління справами цього товариства. Також встановлено, що в результаті укладення цього договору погіршився майновий стан вказаного підприємства, що впливає на права позивача, як учасника з часткою у статутному капіталі товариства в розмірі 93,0185 %, під час розподілу прибутку товариства (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства.

Таким чином, судами встановлено порушення корпоративних прав позивача внаслідок укладення договору від 08.08.2017 (за відсутності волевиявлення вищого органу товариства - загальних зборів його учасників та, відповідно, позивача, якому належить 93,0185% статутного капіталу ТОВ «ВТК Каштан»), чим, серед іншого, позивач обгрунтовував свою позовну заяву. Доводи касаційної скарги вказаного не спростовують.

З урахуванням вказаного, на підставі належно дослідження всіх доказів, правильного застосування норм матеріального права, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного і обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання іпотечного договору від 08.08.2017 недійсним згідно з ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Суди, встановивши наявність підстав для визнання недійсним іпотечного договору, дійшли правильного висновку про те, що з метою захисту прав позивача необхідно задовольнити і позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37166866 від 20.09.2017, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В.

В частині відмови у задоволенні позову правильність висновків господарських судів ніким не оскаржується, а тому відповідно до ст. 300 ГПК України судові рішення в цій частині не є предметом касаційного перегляду.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що судами залишено поза увагою положення ч. 6 ст. 5, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», порушено ч. 8 ст. 80, ст. 86, ч. 1 ст. 194 ГПК України, то необхідно зазначити, що судами були прийняті рішення при дотриманні норм процесуального права з правильним застосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин. Незгода ТОВ «Регіонбудсервіс» з рішеннями господарських судів та бажання винесення рішення на його користь не є доказом неправильного застосування судом першої і апеляційної інстанції вказаних відповідачем - 2 норм права.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що в оскаржуваних судових рішеннях були викладені лише доводи і докази сторони на користь якої прийнято рішення, що свідчить про порушення судами принципу змагальності сторін, то необхідно зазаначити таке.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) і принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов'язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Господарськими судами при прийнятті рішень було дотримано вказаних принципів, взято до уваги доводи, аргументи всіх учасників справи та почуто їх, забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, що відповідає як вимогам ст. 7 ГПК України, так і узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (справи «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України») і доводи касаційної скарги вказаного не спростовують.

Щодо аргументів касаційної скарги про неправомірність прийняття судом першої інстанції висновку експерта № 43/06- 2018 від 05.06.2018 як доказу у справі на стадії судового розгляду справи по суті, то необхідно зазначити, що цей аргумент був предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який встановив, що суд першої інстанції не позбавлений права прийняти такий доказ до розгляду в силу ч. 8 ст. 80 ГПК України. Крім того, висновок експерта № 43/06- 2018 від 05.06.2018 був оцінений судами з урахуванням вимог ст. ст. 86, 104 ГПК України, а Верховний Суд в силу меж перегляду справи судом касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо переоцінки зібраних у справі доказів.

Судами відповідно до вимог ст. 86 ГПК України було ретельно досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, які були достатніми для прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі.

Недоречними є і посилання відповідача -2 на неврахування судами роз'яснень Вищого господарського суду України № 4 від 25.06.2016, постанов Вищого господарського суду України від 27.01.2014 у справі № 35/444, від 15.05.2012 у справі № 41/90, від 04.05.2011 у справі № К7/178-10 (КЗ9/250-09), правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.02.2019 у справі № 904/4669/18 та від 30.01.2018 у справі № 904/9839/16, адже у цих справах суди виходили з інших фактичних обставин встановлених судами, ніж ті, що були встановлені при розгляді цієї справи судами.

Крім того, в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, а не Вищого господарського суду України.

Решта доводів відповідача -2 в касаційній скарзі зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України).

Частиною 5 ст. 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення місцевого господарського суду і постанова суду апеляційної інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального права, з дотриманням передбачених ст. 3 ЦК України принципів справедливості, добросовісності, розумності, а тому підстав для їх скасування немає.

Оскільки підстав для скасування прийнятих у справі судових рішень немає, то судовий збір згідно з ст. 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03 червня 2019 року у справі за № 910/22198/17 - без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2018 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 03 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Н. Губенко

І. Кондратова