ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.09.2019 Справа № 905/631/19

Позивач: Акціонерне товариство Нікопольський завод феросплавів (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, б.310)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (86065, Донецька область, м. Авдіївка, пр. Індустріальний, б.1)

предмет позову: стягнення вартості нестачі 2 174,59грн.

підстави позову: невірно зазначена маса вантажу у залізничній накладній №51501583, вагон № 56917214

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Гайдар М.А.

Представники:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» подано позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» 2 174,59грн. вартості відповідальної нестачі, яка виникла у зв`язку із невірним зазначенням вантажовідправником (відповідачем) маси вантажу у залізничній накладній №51501583.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перевезення залізницею була виявлена вагова нестача вантажу в кількості 1 500кг у залізничному вагоні №56917214, про що складено комерційний акт №466001/266 від 04.09.2018. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що комерційним актом №466001/266 від 04.09.2018 не засвідчено порушення маркування, а також відсутність виїмок, поглиблень та витікання вантажу, у спірному перевезенні мало місце невірне зазначення вантажовідправником маси вантажу.

Ухвалою від 10.04.2019 відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання позивача і вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Встановлено відповідачу строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до 25.04.2019 року.

Також визначено, що відповідач у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 09-40год. 02.05.2019 року має право надати (надіслати):

· суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

· позивачеві - копію відзиву та доданих до нього документів.

Із урахуванням вимог ст.ст.166, 167, 251 ГПК України встановлено:

· позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 3-х календарних днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 09-40год. 10.05.2019 року;

· відповідачу строк для подання заперечення на відповідь - протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді.

Ухвалою від 10.05.2019 встановлено:

· позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 3-х календарних днів з дня отримання відзиву;

· відповідачу строк для подання заперечення на відповідь (за наявності такої) - протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді, але не пізніше 09-40год. 29.05.2019 року.

Ухвалою від 03.06.2019 суд, враховуючи зміст позовної заяви, оцінивши категорію цього спору та його складність, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та вирішив розгляд справи здійснювати зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 27.06.2019 року о 10:20 год.

Ухвалою від 27.06.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до 02.09.2019 включно, відкладено розгляд справи на 25.07.2019 року о 10:40 год. Визнано явку повноважних представників позивача і відповідача в підготовче засідання обов`язковою.

У підготовче засідання 25.07.2019 з`явився тільки представник позивача і надав пояснення щодо суті спору.

Ухвалою від 25.07.2019 відкладено розгляд справи на 08.08.2019 року о 10:00 год. Запропоновано позивачеві подати відповідь на відзив (за наявності такого) протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відзиву.

Відповідачеві запропоновано протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відповіді надати заперечення на відповідь на відзив (за наявності такої) позивача.

06.08.2019 від Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на адресу суду надійшли пояснення, в яких позивач зазначив наступне.

1. Відповідно до наданого оригіналу комерційного акту № 466001/266 від 04.09.2018 року та залізничної накладної № 51501583 вбачається, що на адресу АТ НЗФ від вантажовідправника ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» надійшов вагон із вантажем (коксик усякий). Під час перевірки маси вантажу була виявлена недостача товару в кількості 1 500 кг.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За частиною 1 ст.307 ГК України сторонами договору перевезення є вантажовідправник, перевізник та вантажоодержувач.

За приписами ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Залізнична накладна №51501583, яка є предметом спору, свідчить про укладення вантажовідправником - відповідачем ПрАТ "АКХЗ" і залізницею договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача - позивача АТ НЗФ.

У відповідності до ст. 11 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до ст. 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

За ст. 24 Статуту залізниць України саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у залізничній накладній.

Матеріалами справи підтверджується, що вантаж - коксик всякий, який був завантажений у залізничний вагон вантажовідправником, на станцію призначення прибув в технічному та комерційному відношенні в справному стані без будь-яких ознак втрати чи розкрадення.

Згідно ст.129 Статут залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають відповідні станції залізниць.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

АТ НЗФ вважає, що саме той факт, що відповідач своїми діями, які виразилися у невірному визначенні кількості вантажу, відправленого позивачу, завдав позивачу збитки, з огляду на повну оплату вартості коксу всякого позивачем на користь власника даного товару, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 227934 від 09 жовтня 2019 року та неотримання вказаного товару у кількості, оплаченої позивачем, саме з вини відповідача, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 174,59 грн. шкоди, заподіяній при перевезенні вантажу в розмірі вартості недостачі є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, протиправною поведінкою відповідача є неправильність/неточність зазначеної ним маси вантажу, переданого перевізнику; наслідком такої поведінки - збитки позивача в розмірі 2 174,59 грн.; причинно-наслідковий зв`язок є безпосереднім та очевидним.

2. Щодо пред`явлення позову до вантажовідправника - ПрАТ «АКХЗ», а не до власника вантажу (постачальника за договором поставки № 012/18-03 від 15.12.2017) ПрАТ «МК «Азовсталь», позивач виходив із наступних обґрунтованих підстав:

Позивач надає судову практику за аналогічними справами, за якими недостача вантажу по комерційним актам при справній перевозці покладалася на вантажовідправника у порядку пункту 24 Статуту залізниць, а саме:

- Постанова ВГСУ від 07.02.2007 по справі № 22/240;

- Постанова ВГСУ від 05.04.2007 по справі № 3/205;

- Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2010 року по справі № 22/1-10;

- Постанова ВГСУ від 28.07.2011 року по справі № 10/179-10-4651;

- Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011 року по справі № 9/5005/14543/2011;

- Рішення господарського суду Донецької області від 11.09.2018 по справі № 905/1534/18;

- Рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2019 по справі № 905/2037/18;

- Рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2019 по справі № 922/1168/19.

Також, аналогічна позиція зазначена в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 21.05.2014 року № 01-06/662/2014 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про залізничні перевезення (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)»

Так, відповідно до п.2 оглядового листа ВГСУ від 21.05.2014 року № 01-06/662/2014, судом зазначено:

« ...2. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається відправником та залізницею, тому вантажоодержувач як суб`єкт відносин перевезення має право вимоги і до перевізника (залізниці!, і до вантажовідправника.

Залізнична накладна свідчить про укладання вантажовідправником і Залізницею договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача.

Суд касаційної інстанції зазначив, що, покладаючи відповідальність за недостачу вантажу на вантажовідправника, суди обґрунтовано виходили з вимог статті 24 Статуту залізниць України, згідно з яким вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній».

Відповідно до залізничної накладної № 51501583, оригінали якої знаходиться в матеріалах справи, вантажовідправник - ПрАТ «АКХЗ». Правильність внесених відомостей підтверджена представниками вантажовідправника у залізничних накладних.

Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги приписи наданої судової практики та приписи оглядового листа ВГСУ від 21.05.2014 року, підставою позовних вимог по справі № 905/631/19 є неналежне виконання договору перевезення, який укладений ПрАТ «АКХЗ» (вантажовідправником) із Залізницею (перевізником) на користь позивача АТ НЗФ (вантажоодержувача), а не договір поставки № 012/18-03 від 15.12.2017 року, який укладено АТ НЗФ (покупцем) і ПрАТ «МК «Азовсталь» (постачальником).

3. Ухвалою суду від 27.06.2019 року судом було надано можливість відповідачу надати відзив на позовну заяву, а позивачу надано право подати відповідь на відзив протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відзиву.

Заявою № 2019.07.22 /11- 4016, позивач повідомив суд, що станом на 22.07.2019 рік на його адресу відзив не надходив.

На день направлення даних пояснень, відзив від відповідача на позовну заяву по справі № 905/631/19 ним так і не отримано.

Представник відповідача в судові засідання не з`являється, про причини своєї неявки суд не повідомляє, відзиву на позовну заяву - не надає та не заперечує позовні вимоги.

Згідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

В зв`язку із відсутністю відзиву від відповідача в цілому по справі № 905/631/19, суд повинен керуватися ч. 9 ст. 165 ГПК України, а саме: «у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами».

Ухвалою від 08.08.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.08.2019 року о 10:40 год.

Листом від 22.08.2019 року сторін повідомлено про те, що у зв`язку з перебуванням судді Матюхіна В.І. з 21.08.2019 по 23.08.2019 у відпустці, питання щодо відкладення розгляду справи буде вирішено в терміновому порядку після повернення судді Матюхіна В.І. з відпустки, про що буде винесено відповідну ухвалу та учасники процесу будуть повідомлені у встановленому порядку.

Ухвалою від 27.08.2019 відкладено розгляд справи на 09.09.2019 року о 10:20 год.

Листом від 09.09.2019 року сторін повідомлено про те, що у зв`язку з перебуванням судді Матюхіна В.І. з 08.09.2019 по 10.09.2019 у відрядженні, питання щодо відкладення розгляду справи буде вирішено в терміновому порядку після повернення судді Матюхіна В.І. з відрядження, про що буде винесено відповідну ухвалу та учасники процесу будуть повідомлені у встановленому порядку.

У зв`язку з поверненням судді з відрядження, ухвалою від 11.09.2019 призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 23.09.2019 року о 10:20 год.

Заявою №2019.09.16/39 4016, яке надійшла до суду 18.09.2019, позивач повідомив суд, що станом на середину вересня ц.р. відзив на позовну заяву по справі завод не отримав, відповідач в судове засідання не з`являється, про причини неявки суд не повідомляє і не заперечує проти позовних вимог, що на думку позивача «фактично вказує на визнання ним своєї провини та повного погодження з позовними вимогами АТ НЗФ». Також з посиланням на те, що у представника АТ НЗФ відсутня можливість прийняти участь у судовому засіданні 23.09.2019 року у зв`язку із знаходженням його в Окружному адміністративному суді м. Києва при розгляді справи № 640/12695/19, позивач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ НЗФ.

Клопотання позивача судом задоволено.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не заперечив проти позовних вимог, не скористався своїм правом на участь у підготовчому і судовому засіданні, відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин не надав, у зв`язку з чим господарським судом справа на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України розглянута за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника під час підготовчого провадження, господарський суд встановив:

30.08.2018 зі станції Авдіївка Донецької залізниці відправником, ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», на станцію призначення Нікополь Придніпровської залізниці, одержувач АТ «Нікопольський завод феросплавів», у напіввагоні №56917214 за залізничною накладною на групу вагонів № 51501583 відправлено вантаж - коксик всякий, насипом, вологий.

За приписами ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.2 ст.306 Господарського кодексу України суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, відповідно абз.2 ст.2 якого Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно відміток у накладній, вантаж маркований широкою повздовжньою смугою вздовж вагону вапном.

Загальна маса вантажу на усю групу вагонів визначена відправником 319 400кг, спосіб визначення маси на електронних вагах заводський №ВВ100-Э-091 відправником. Завантажено вантаж у вагони вантажовідправником.

За накладною вага нетто у вагоні № 56917214 54 750 кг (брутто - не зазначено, тара 22 250кг).

По прибутті спірного вагону на станцію Нікополь Придніпровської залізниці 03.09.2018 за заявою вантажоодержувача органом транспорту проведено комісійне перевантажування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниці України (прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача) та встановлена вагова нестача у вагоні №56917214 1 500кг при справному перевезенні, про що складено комерційний акт №466001/266 від 04.09.2018, згідно з яким:

· вагон прибув в технічному відношенні справний;

· по документу коксик усякий, вологий, вантаж маркований, широка повздовжня смуга вздовж вагону вапном, у дійсності навантаження нижче бортів 20см, не розрівняне;

· вантаж маркований вапном крапельно, маркування не порушене;

· виїмок, поглиблень та витікання вантажу немає;

· двері, люка зачинені;

· зважування вагону проводилося з зупинкою без розчеплення два рази на 100 тонних тензометричних вагонних вагах одержувача, перевірених 20.07.2018;

· вага нетто зважування вантажу 53 250 кг (брутто 75 500 кг, тари 22 250 кг), нестача

вантажу складає 1 500 кг проти даних залізничної накладної.

Комерційний акт підписано з боку залізниці: заступником начальника станції, ДСКГ (назва посади не розшифрована), комерційним агентом, з боку одержувача особою, яка брала участь у зважуванні.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням №227934 від 09.10.2018 Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» сплатило на користь ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (не є стороною по справі) 2 289 414,70грн. з призначенням платежу: «кокс сч.91474941, 91486947к, 91474926, 91486946к от 09/10/18 дог.012/18-03/1800447 от 15/12/17 в т.ч. ПДВ 20% - 381569.12грн.».

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем з урахуванням норми недостачі вантажу 2 % становить 2 174,59грн., які пред`явлено до стягнення з вантажовідправника, який не є ні постачальником, ні продавцем продукції позивачеві.

За таких обставин і зважаючи на те, що:

Відповідно до ст.909 Цивільного Кодексу України (ЦК) за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно ч.2 ст.924 ЦК перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ч.2 ст.23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до п."а" ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

На станції призначення спірний вагон з вантажем видавалися одержувачу за комерційним актом, з перевіркою маси без ознак втрати вантажу під час перевезення.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений, зокрема комерційним актом. В той же час згідно цього ж комерційного акту вантаж на станцію призначення прибув у тому ж стані, у якому він був прийнятий залізницею до перевезення (без слідів розкрадання чи втрати під час перевезення).

Господарський суд вважає, що:

1) нестача виникла з незалежних від перевізника причин і, як наслідок відсутні підстави покладення відповідальності за виявлену нестачу на перевізника - залізницю, як таку, що не забезпечила збереження вантажу під час перевезення;

2) за відсутності ознак втрати (розкрадання) вантажу під час перевезення, коли завантаження вантажу у вагон здійснено вантажовідправником, що сам визначив масу вантажу, причиною прибуття за призначенням вагону з недостачею є недовантаження вантажу вантажовідправником під час його завантаження у вагон і, як наслідок, нестача виникла не з договору перевезення, а мало місце неналежне виконання договору постачання (недопоставка).

Також судом врахований той факт, що згідно платіжного доручення №227934 від 09.10.2018 Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» сплатило на користь ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» 2 289 414,70грн. з призначенням платежу: «кокс сч.91474941, 91486947к, 91474926, 914869к от 09/10/18 дог.012/18-03/1800447 от 15/12/17 в т.ч. ПДВ 20% 381569.12грн., у той час як відповідачем по справі є Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод».

Частиною 2 ст.528 Цивільного кодексу України передбачено, що «у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам».

Позивач не довів, що законодавством передбачено, що у спірному правовідношенні відповідальність повинна нести 3-я особа, якою є відправник вантажу - Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод».

З огляду на те, що:

· Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» як відправник дійсно невірно зазначив масу вантажу у перевізному документі, але який не є стороною за договором поставки (купівлі-продажу), за загальним правилом не є зобов`язаною стороною;

· у відносинах, які випливають з договору перевезення, у якому одержувач вантажу не є стороною договору (згідно ст.6 Статуту залізниць України накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача) права і законні інтереси позивача не порушені;

· вимоги вантажоодержувача до вантажовідправника - Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» заявлені без достатніх на те підстав.

За таких обставин позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» про стягнення вартості відповідальної нестачі до вантажовідправника є такими, що задоволенню не підлягають.

Доводи позивача, що правові наслідки невиконання зобов`язань передбачені ст. ст. 526, 920, 1166 Цивільного кодексу України; вантажовідправник згідно ст.24 Статуту залізниць України несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній судом до уваги не взяті, оскільки:

- приписами ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що «майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала»;

- у позивача виникли збитки, а не шкода, що не одне і теж і не з договору перевезення, а з договору постачання;

- діями відповідача, а саме невірним зазначенням масу вантажу у перевізному документі ніякої шкоди особистим немайновим правам позивача і його майну не завдано;

- боржником перед позивачем за договором поставки (купівлі-продажу) є його постачальник (продавець), а не вантажовідправник, який не знаходиться у договірних стосунках з позивачем (не є стороною договору поставки (купівлі-продажу));

- позивач не є стороною у договорі перевезення, оскільки відповідно до ст.6 Статуту залізниць України «накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача»;

- право заявляти позови, які випливають з договорів перевезення, одержувачу вантажу надане чинним законодавством, зокрема ст.ст.130, 134, 136 Статуту залізниць України і не як особі, якій завдано реальних збитків, а яка є вантажоодержувачем, тобто за статусом;

- відповідальність за неправильно зазначену у накладній масу вантажу передбачена ст.122 Статуту залізниць України, а саме штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (згідно зі статтею 118 Статуту), який стягується з відправника, порту на користь перевізника, а не одержувача, тобто відповідальність у цьому випадку згідно чинного транспортного законодавства несе відправник перед перевізником, а не вантажоодержувачем;

- Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом; ним регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів; його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів (ст.2, 3), але Статут залізниць України не поширює свою дію на відносини сторін, які випливають з інших, не пов`язаних з перевезенням, цивільно-правових договорів.

Посилання позивача на ст.1166 Цивільного кодексу України безпідставне, оскільки цією правовою нормою врегульовано недоговірні зобов`язання, у той час постачання позивачеві продукції (вантажу за спірною відправкою) на останньому етапі у ряді перепродаж згідно платіжного доручення №227934 від 09.10.2018 і пояснень самого позивача здійснено на підставі договору поставки №012/18-03/1800447, укладеним 15.12.2017р. між позивачем і ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь».

При прийнятті рішення судом врахована також та обставина, що позивач не позбавлений права відповідно до ч.2 ст.528 Цивільного кодексу України звернутися з відповідним позовом до свого контрагента за договором поставки (купівлі-продажу) і вимагати допоставки нестачі чи повернення коштів за продукцію, поставка якої фактично не відбулась.

Посилання позивача на судову практику по аналогічним справам, у яких недостача вантажу по комерційним актам при справному перевезенні покладалася на вантажовідправника у порядку пункту 24 Статуту залізниць, судом до уваги не взяте, оскільки відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) «при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не в постановах і оглядових листах Вищого господарського суду України чи судових рішеннях судів інших рівнів.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ч.2 ст.528 Цивільного кодексу України, ст.6, п."а" ст.111 Статуту залізниць України та керуючись ст.ст.210, 233, 238, 240, 241, 247 252 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення 2 174,59грн. вартості нестачі, яка виникла у зв`язку із невірним зазначенням вантажовідправником (відповідачем) маси вантажу у залізничній накладній №51501583, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повний текст судового рішення складено 02.10.2019р.

Суддя В.І. Матюхін