ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" вересня 2019 р. Справа № 924/638/18

за позовом Хмельницької міської ради

до акціонерного товариства "Хмельницькобленерго"

про стягнення 185069,84 грн. збитків

Суддя Смаровоз М.В.

Представники сторін:

позивача: Крамар А.В. за довіреністю від 23.10.2018р.;

відповідача: Куц І.О. за довіреністю від 21.12.2018р.

У засіданні 19.09.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 185069, 84 грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 25.09.2018р. у позові відмовлено. Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2019р. рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2018р. у справі № 924/638/18 залишено без змін, апеляційну скаргу Хмельницької міської ради - без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 07.06.2019р. касаційну скаргу Хмельницької міської ради задоволено частково, постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2019р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2018р. у справі № 924/638/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2019р. справу передано на розгляд судді Смаровозу М.В.

21.08.2019р. акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" подано клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить суд зупинити провадження у справі № 924/638/18 до вирішення Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду справи № 917/1739/17.

У засіданні 19.09.2019р. представник позивача з приводу вирішення судом вищевказаного клопотання покладається на розсуд суду.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує на те, що на сьогодні у провадженні палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебуває справа № 917/1739/17 за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків у сумі 174014,95 грн., заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства. У справі № 917/1739/17 позивач посилався на те, що у період з 01.09.2010р. по 27.09.2016р. відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення об`єкта нерухомого майна, що призвело до недоотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю.

Тобто, як зазначив відповідач, предметом розгляду справи № 917/1739/17 та справи №924/638/18 є аналогічні правовідносини. При цьому, відповідач зауважив, що ухвалою від 10.07.2019р. прийнято до розгляду Судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 917/1739/17 (за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків у сумі 174014,95 грн.) разом із касаційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. та рішення господарського суду Полтавської області від 11.12.2017р. Зазначену справу прийнято до розгляду Судовою палатою у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо можливості самостійного застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, і зокрема, щодо стягнення заявлених на підставі статтей 22, 1166 Цивільного кодексу України збитків, за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, із застосуванням судом самостійно положень статті 1212 Цивільного кодексу України, предметом регулювання якої є безпідставне (неправомірне) отримання чи збереження майна однієї особи за рахунок іншої.

Позивач звертає увагу на те, що правові позиції про необхідність зупинення провадження у справі викладена в ухвалах Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 907/501/18, від 24.07.2019 у справі 924/940/18.

Судом з`ясовано, що 08.07.2019р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 917/1739/17 постановлено ухвалу, в якій зокрема, встановлено, що рішенням господарського суду Полтавської області від 11.12.2017р., залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р., у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що площа земельної ділянки, на яку нараховувались збитки, становить 1486 кв.м. Проте, як вбачається з матеріалів справи, земельну ділянку з кадастровим номером :12:002:0127 поділено на чотири земельні ділянки, з яких ділянка площею 1366 кв.м. перебуває у власності відповідача. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено розмір заявлених у позові збитків, що нараховані відповідно до акта від 06.04.2017р.

В свою чергу, апеляційний господарський суд зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду остаточно визначено та вказано на те, що у спорах щодо стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди кошти повинні стягуватись з користувача земельної ділянки на підставі (в порядку) ст. 1212 ЦК України. Крім цього, судом встановлено, що позовна заява не містить посилань позивача на положення ст. 1212 ЦК України, а сам позивач неодноразово зазначає, що грошові кошти, вказані ним у позові, є збитками у формі неодержаного доходу. Однак, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не розглядав посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ст. 1212 ЦК України як на підставу позовних вимог, оскільки місцевим господарським судом розглядались вимоги щодо стягнення збитків, а не стягнення коштів у зв`язку з їх збереженням без достатньої правової підстави. При цьому, хоча апеляційна скарга і містить посилання на положення ст. 1212 ЦК України, у її тексті позивач неодноразово вказує, що бездіяльністю відповідача йому завдано саме збитків. За викладених обставин, враховуючи підстави позову, вказані у позовній заяві, фактичні обставини справи та вищенаведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 08.07.2019р., колегією суддів встановлено, що у постановах судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 14.01.2019р. у справі № 912/1188/17, від 21.05.2019р. у справі № 924/552/18, від 06.02.2019р. у справі № 922/587/18, від 21.01.2019р. у справі № 902/794/17 судді доходили висновків, відповідно до яких суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Проте, колегія суддів Верховного Суду не погодилась з відповідними висновками, посилаючись на положення ст. 13, ч. 1 ст. 14, п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, відзначила, зокрема, що підстава позову - це та його частина, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину. При цьому, обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору, є саме правом позивача, від фактичної реалізації якого у прямому причинно-наслідковому зв`язку знаходиться і реалізація відповідних прав відповідача на захист проти позову. При цьому, сам принцип правової визначеності, який означає не тільки якість та чіткість закону і сталість судової практики, гарантує учаснику справи можливість прогнозувати дії суду, виходячи з закріплених у ГПК України положень, оцінюючи правильність обраного способу захисту позивачем, правильного визначення норм права, яким позов обґрунтовується, предмета та підстав позову, і, відповідно, можливість обирати певну тактику та стратегію захисту від заявлених позовних вимог.

В свою чергу, оскільки законодавство не містить визначення поняття "спосіб захисту права", зазначене не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу. При цьому останній не означає лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і включає в себе необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.

Посилаючись на зміст ч. 1 ст. 302 ГПК України, зазначено, оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо можливості самостійного застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, що викладено у постановах судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 14.01.2019р. у справі № 912/1188/17, від 21.05.2019р. у справі № 924/552/18, від 06.02.2019р. у справі № 922/587/18, від 21.01.2019р. у справі № 902/794/17, справа № 917/1739/17 підлягає передачі на розгляд палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Верховного Суду від 08.07.2019р. постановлено справу № 917/1739/17 разом із касаційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. та рішення господарського суду Полтавської області від 11.12.2017р. передати на розгляд палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

10.07.2019р. Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду постановлено ухвалу, відповідно до якої прийнято до розгляду справу № 917/1739/17 (за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків в сумі 174014,95 грн.) разом із касаційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. та рішення господарського суду Полтавської області від 11.12.2017р.

Станом на 19.09.2019р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній текст постанови палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 917/1739/17.

Судом відзначається, що відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зважаючи на вищевикладене, з метою дотримання принципу правової визначеності (зокрема, щодо застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України), суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 924/638/18 до завершення розгляду палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1739/17, з опублікуванням повного тексту постанови в означеній справі (беручи до уваги при цьому обгрунтованість посилання відповідача на те, що аналогічна позиція щодо доцільності зупинення провадження у справі з наведених підстав неодноразово викладена в ухвалах Верховного Суду).

Керуючись ст.ст. 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 924/638/18 до завершення розгляду палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1739/17 (з опублікуванням повного тексту постанови в означеній справі).

Ухвала набирає законної сили 19.09.2019р. та може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 розділу XI Перехідні положення ГПК України.

Повний текст ухвали складено 19.09.2019р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. 3 прим. (всім рек. з пов. про вруч.): 1 - до справи; 2 - позивачу (29000, м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 3); 3 - відповідачу (29018, м. Хмельницький, вул. Храновського, 11А).