ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/552/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "О.І Груп"

до відповідача: Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення від 08.05.2019 №25-53/2019 та зобов"язання до вчинення дій

за участю:

від позивача: Говзан М.М.

від відповідача: Кузь А .П.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "О.І Груп" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 08.05.2019 № 25-53/2019 та зобов"язання до вчинення дій.

Ухвалою суду від 03.06.19 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.07.19, за наслідками якого підготовче засідання відкладено на 06.08.19.

Ухвалою суду від 06.08.19 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.08.19.

В судовому засіданні 12.08.19 оголошувалася перерва до 17.09.19.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, вказав на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «О.І. Груп» як власник об`єктів нерухомого майна по вулиці 22 січня, 166-а в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради звернулося до Крихівецької сільської ради із заявою про надання в оренду земельну ділянку для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га терміном на 10 років. Зазначив, що Крихівецька сільська рада Івано-Франківської міської ради рішенням №25-53/2019 від 08.05.2019 року вирішила відмовити в наданні в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га терміном на 10 років та надали дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку для передачі в оренду орієнтованою площею 0,0120 га. Звернув увагу, що зазначене рішення не містить мотивованої відмови в наданні позивачу в оренду земельної ділянки необхідної площі (0,4 га) та є незаконним, оскільки ст.123 Земельного кодексу України наведено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Звернув увагу суду, що в прохальній частині позовної заяви позивачем допущено описку, помилково зазначено реквізити оскаржуваного рішення - №23-45/18 від 09.11.18, тоді як предметом оскарження є рішення №25-53/2019 від 08.05.2019 року.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві вх.№11102/19 від 25.06.19. Зокрема, зазначив, що оскаржуване рішення прийнято Крихівецькою сільською радою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказав на те, що предметом позову є оскарження рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради №23-45/18 від 09.11.18, оскільки в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд визнати протиправним та скасувати саме це рішення, та звернув увагу, що позивачем не змінено предмет позову. Зазначив, що докази позивачем подаються одночасно з позовною заявою або до закінчення підготовчого засідання, а позивачем подано суду копію рішення №25-53/2019 від 08.05.2019 року під час розгляду справи по суті без обґрунтування причин її неподання у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк. Крім того, вказав на те, що позивачем при зверненні до відповідача із заявою про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд не подано документів на підтвердження розміру земельної ділянки, необхідного позивачу для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд, як це передбачено ст.122 Земельного кодексу України, відтак відповідачем визначено площу земельної ділянки виходячи із площі будинку відпочинку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «О.І. Груп» є власником об`єктів нерухомого майна (зокрема, будинку відпочинку загальною площею 31,3кв.м, інженерної споруди площею 657,9 кв.м, огорожі загальною площею 239, 2 кв.м) по вулиці 22 січня, 166-а в с. Крихівці Івано- Франківської міської ради. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №123676640 від 14.05.18 та технічного паспорта на будинок відпочинку, копії яких містяться в матеріалах справи.

28.09.18 Товариство з обмеженою відповідальністю «О.І. Груп» звернулося до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га терміном на 10 років.

Крихівецька сільська рада Івано-Франківської міської ради рішенням №25-53/2019 від 08.05.2019 року вирішила надали дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку для передачі в оренду орієнтованою площею 0,0120 га.

Позивач вважає, що для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд йому необхідна земельна ділянка більшої площі, а саме 0,4 га, відтак звернувся до суду з даним позовом, оскільки рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради №25-53/2019 від 08.05.2019 року не містить мотивованої відмови в наданні позивачу в оренду земельної ділянки необхідної площі.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до приписів статті 13 Конституції України землі є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктами а, в ст.12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Способи захисту порушених прав встановлені статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 ЦК України, до яких відноситься, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому для вирішення питання щодо наявності правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення ради суду необхідно встановити його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав ці акти. Також обов`язковою умовою визнання цих актів недійсними є порушення у зв`язку з їх прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст.21 Цивільного кодексу України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. "г" частини 3 статті 152 ЗК України).

Згідно ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Зі змісту ст.73 ГПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За приписами ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист та звертаючись до суду з даним позовом, позивач як спосіб захисту порушених прав та інтересів визначив визнання незаконним та скасування рішення Крихівецької сільської ради від 08.05.2019 №25-53/2019 та зобов"язання Крихівецької сільської ради повторно розглянути на сесії звернення про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га терміном на 10 років та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Водночас, представник позивача подав суду копію оскаржуваного рішення, не завірену належним чином, що суперечить приписам ст.91 ГПК України, відтак суд не приймає цей доказ до уваги та констатує відсутність у матеріалах справи оригіналу чи належним чином засвідченої копії рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 08.05.2019 № 25-53/2019. Враховуючи, що зі змісту позовної заяви та пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що відповідачем оскаржуваним рішенням фактично надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будинку відпочинку для передачі в оренду орієнтованою (площею 0,0120 га), а позивачем у прохальній частині позовної заяви зазначено, що позивачу відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки, відсутність у матеріалах справи оригіналу чи належним чином засвідченої копії рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 08.05.2019 № 25-53/2019 унеможливлює встановлення дійсних обставин справи та прийняття законного, обґрунтованого та мотивованого рішення.

Крім того, із наявної в матеріалах справи заяви позивача про надання в оренду земельну ділянку для обслуговування будинку відпочинку та технічних споруд площею 0,4 га терміном на 10 років, одержаної відповідачем 28.09.18, не вбачається, що позивачем разом із вказаною заявою подано відповідні графічні матеріали із зазначенням місця розташування та розміру земельної ділянки, як це передбачено ст.122 Земельного кодексу України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не подав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судові витрати у справі за правилами ст.129 ГПК України залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.73, 74, 80, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "О.І Груп" до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 08.05.2019 № 25-53/2019 та зобов"язання до вчинення дій.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.09.2019

Суддя Матуляк П. Я.