ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р. Справа№ 911/746/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі № 911/746/19 (суддя Грабець С.Ю., м. Київ, повний текст рішення складено 23.05.2019)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради, м. Боярка, Києво-Святоштинський р-н, Київська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 138 571,03 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі- позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 138 571,03 грн. з яких: 84 450,85 грн. пені, 7 279,94 грн. 3 % річних, 46 840,24 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2047/15 ТЕ-41 від 25.11.2014 в частині своєчасного здійснення розрахунків.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі № 911/746/19 (суддя Грабець С.Ю., м. Київ, повний текст рішення складено 23.05.2019) задоволено частково позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради про стягнення заборгованості у сумі 138 571,03 грн; стягнуто з комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5 032,74 грн пені; 1 464,12 грн трьох процентів річних; 6 543,41 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 195,60 грн витрат на сплату судового збору; в іншій частині позову - відмовлено.

Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який передбачає списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), що зумовило часткову відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, судом першої інстанції неправомірно застосовано норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин, оскільки, виходячи з аналізу статей 1-3 вказаного закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає в себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні і теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Проте матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, тому застосування частини 3 статті 7 наведеного закону є неправомірним. Крім того, позивач посилається на постанову Верховного Суду у справі №908/3211/16 від 14.02.2018 у подібних правовідносинах, у якій суд дійшов висновку про те, що однією з обов`язкових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/746/19, розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі № 911/746/19 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі № 911/746/19 у справі у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2014 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та комунальним підприємством "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (далі відповідач) був укладений договір купівлі продажу природного газу №2047/15-ТЕ-41 (далі - договір), згідно з умовами якого публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов`язувалось передати у власність відповідача у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов`язувався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору.

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" змінено назву на акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

15 жовтня 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору купівлі продажу природного газу від 25.11.2014 р. №2047/15-ТЕ-41 (далі додаткова угода №4), згідно з умовами якої пункт 5.2 статті 5 "ціна газу" договору з 01 жовтня 2015 року викладено у наступній редакції:

"5.2 Ціна за 1000 куб. м. газу становить 1 770,74 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 689,10 грн., крім того ПДВ20% - 137,82 грн., всього з ПДВ 826,92 грн. (вісімсот двадцять шість гривень 92 коп.). В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничотехнологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2 495,25 грн., крім того ПДВ 20% - 499,05 грн., всього з ПДВ 2 994,30 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 30 коп.)".

Згідно з п. 3.3 договору, приймання передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Відповідно до п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов`язується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано, а відповідачем прийнято газ за період з січня 2015 року до лютого 2015 року та листопада 2015 року до грудня 2015 року, на загальну суму 1 958 876,81 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31 січня 2015 року на суму 405 925,32 грн., 28 лютого 2015 року на суму 313 467,00 грн., 31 березня 2015 року на суму 225 556,84 грн., 31 жовтня 2015 року на суму 295 809,89 грн., 30 листопада 2015 року на суму 550 400,25 грн., 31 грудня 2015 року на суму 689 084,24 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку природного газу, відтак, позивач виконав зобов`язання щодо передачі природного газу відповідно до умов договору в повному обсязі.

Відповідач зобов`язання щодо оплати прийнятого газу за січень 2015 року березень 2015 року та жовтень 2015 року грудень 2015 року виконав із порушенням строків, передбачених пунктом 6.1 договору. У зв`язку з цим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 84 450,85 грн. пені, 7 279,94 грн. 3% річних, 46 840,24 грн. інфляційних втрат.

Предметом оскарження відповідно до вимог апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є рішення місцевого суду щодо часткового стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з застосуванням до спірних правовідносин положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VI від 03.10.2016, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ст. 3 Закону № 1730-VIII).

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону № 1730-VIII.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Законом № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону № 1730-VIII передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

Аналогічна правова позиція, щодо застосування Закону № 1730-VIII, викладена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 №905/1526/18, від 26.02.2019 №904/2960/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до набрання чинності Законом відповідач поставлений позивачем природний газ у січні, лютому та листопаді 2015 року оплатив у повному обсязі, а саме 23.03.2015 року, 24.12.2015 року та 25.12.2015 року сплатив 1 269 792,57 грн., також частково розрахувався за поставлений природний газ у грудні 2015 року (остання оплата 27.01.2016 року), сплативши 662 055,91 грн., що підтверджується банківськими виписками, копії яких долучені до матеріалів справи.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи, що заборгованість за поставлений природний газ у січні, лютому та листопаді 2015 року була оплачена в повному обсязі та частково оплачена за грудень 2015 року, дійшов правомірного висновку, що нараховані позивачем пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за відповідні періоди на загальну суму 129 130,80 грн. не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону, і виконання такої норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Що стосується посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі № 908/3211/16 від 14.02.2018, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у вказаній постанові відсутній висновок щодо обов`язкової необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а зазначення у цій постанові про включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості є наведенням фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону № 1730-VIII.

Інша частина боргу в сумі 27 028,33 грн. була оплачена відповідачем -17.11.2017 року, тобто після набрання чинності Закону, що підтверджується наявними у справі банківськими виписками.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, розмір пені, враховуючи період заборгованості за грудень 2015 року складає - 5 032,75 грн., а саме з:

27.01.2016 року до 21.04.2016 року, суму боргу в розмірі 27 028,33 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 22,0%, розмір пені складає 2 794,41 грн.;

22.04.2016 року до 26.05.2016 року, суму боргу в розмірі 27 028,33 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 19,0%, розмір пені складає 982,18 грн.;

27.05.2016 року до 23.06.2016 року, суму боргу в розмірі 27 028,33 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 18,0%, розмір пені складає 744,39 грн.;

24.06.2016 року до 14.07.2016 року, суму боргу в розмірі 27 028,33 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 16,5%, розмір пені складає 511,7 грн..

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, приймаючи до уваги ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позов в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 5 032,74 грн.

Серед іншого, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 1 464,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 543,41 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути 3 % річних за борг за грудень 2015 року згідно наступного розрахунку: 27.01.2016 року до 16.11.2017 року складає 660 днів. За розрахунком суду 3% річних від суми 27 028,33 грн. становлять 1464,13 грн. Водночас, судом першої інстанції, враховано приписи ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України та правомірно задоволено 3 % річних у сумі 1 464,12 грн. згідно розрахунку позивача.

Щодо інфляційний втрат, сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за період з 27.01.2016 року до 31.10.2017 року: у січні 2016 року100,9% (УК №26 від 10.02.2016 року); лютому 99,6% (УК №47 від 11.03.2016 року); березні 101,0% (УК №68 від 09.04.2016 року); квітні103,5% (УК №87 від 11.05.2016 року); травні 100,1% (УК №109 від 10.06.2016 року); червні 99,8% (УК №128 від 12.07.2016 року); липні 99,9% (УК №149 від 10.08.2016 року); серпні 99,7% (УК №170 від 10.09.2016 року); вересні 101,8% (УК №191 від 11.10.2016 року); жовтні 102,8% (УК №210 від 09.11.2016 року); листопаді 101,8% (УК №233 від 10.12.2016 року); грудні 100,9% (УК №4 від 11.01.2017 року); у січні 2017 року 101,1% (УК №25 від 09.02.2017 року); лютому 101,0% (УК №47 від 11.03.2017 року); березні 101,8% (УК №68 від 11.04.2017 року); квітні 100,9% (УК №86 від 12.05.2017 року); травні 101,3% (УК №106 від 10.06.2017 року); червні 101,6% (УК №126 від 11.07.2017 року); липні 100,2% (УК №148 від 10.08.2017 року); серпні 99,9% (УК №169 від 12.09.2017 року); вересні102,0% (УК №191 від 11.10.2017 року); жовтні 101,2%(УК №212 від 10.11.2017 року), від суми 27 028,33 грн. складає 6 543,41 грн., які також правомірно стягнуто судом.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Керуючисьст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі № 911/746/19 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи № 911/746/19 до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова