ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/933/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року, м. Одеса, суддя Оборотова О.Ю., повний текст рішення складено 27.06.2019 року

у справі № 916/933/18

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м.Одеса

про стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2019 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ борг у загальній сумі 13 645 грн. 49 коп., в тому числі: пеня у сумі 9 632 грн. 43 коп., 3% річних у сумі 1 376 грн.07 коп., інфляційні втрати у сумі 2 636 грн. 99 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу від 23.09.2016 року № 3681/1617-ТЕ-23 позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 476 657 грн. 73 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, проте відповідач, в порушення умов укладеного договору, оплату здійснював несвоєчасно, що і стало підставою для нарахування на прострочену суму боргу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі №916/933/19 позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса задоволено частково, стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ пеню у розмірі 9632 грн. 43 коп. 3% річних у розмірі 1376 грн. 07 коп., інфляційні втрати у розмірі 1410 грн. 02 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1748 грн. 27 коп., в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог в частині стягнення нарахованої позивачем суми пені та 3 % річних, в частині стягнення з відповідача суми інфляційних нарахувань суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було неправильно здійснено розрахунок, в зв`язку з чим, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань, суд першої інстанції задовольнив зазначені вимоги частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі № 916/933/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 1 226 грн. 97 коп. скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 1 226 грн. 97 коп., у стягненні яких було відмовлено, задовольнити, а також відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 1 226 грн. 97 коп. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції здійснено перерахунок інфляційних втрат з урахуванням рекомендацій, викладених у інформаційному листі Вищого господарського суду від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», проте із рішення Господарського суду Одеської області вбачається, що його текст не містить будь-яких математичних розрахунків щодо обрахування інфляційних втрат, тому абсолютно є незрозумілим методологія здійснення розрахунку, у відповідності до якого сума інфляційних втрат становить 1 410 грн. 02 коп., а не сума у розмірі 2 636 грн. 99 коп. згідно заявленого позивачем розміру, при цьому в судовому засіданні питання щодо відповідного розрахунку ані судом, ані відповідачем не піднімалось.

При цьому скаржник вважає, що заявлені до стягнення ним інфляційні втрати розраховані відповідно до рекомендацій, викладених у інформаційному листі Вищого господарського суду від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», якими керувався суд першої інстанції при перерахунку інфляції та зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 17.07.2018 року у справі № 904/10242/17 та від 04.12.2018 року у справі № 913/63/18, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, а тому позиція про те, що інфляційні втрати слід нараховувати виключно на суму боргу не відповідає нормам чинного законодавства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 року за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі № 916/933/19 відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі № 916/933/19 частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, але за доводами суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

23.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса (Споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 3681/1617-ТЕ-23, відповідно до п. 1.1. кого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався його оплатити на умовах цього договору.

Згідно із п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення т а постачання гарячої води населенню.

За умовами п. 1.3. Договору за цим договором постачається газ власного видобутку (видобутий на території України), а у разі його нестачі - імпортований газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України).

Умовами п. 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пп. 6 п. 7 Договору Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 8.1. Договору).

Згідно з п. 8.2. Договору, у разі невиконання Споживачем п .6.1. Договору, він зобов`язується оплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу.

Розділом 12 Договору передбачено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року до 31.03.2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Протягом жовтня 2016 березня 2017 року позивачем відповідачу було поставлено природний газ на загальну суму 1 476 657 грн. 73 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 28-33).

Разом з тим, позивач оплату за отриманий за актами приймання-передачі природний газ здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору, що відповідачем не заперечується.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом першої інстанції було встановлено, та сторонами не оспорюється, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 476 657 грн. 73 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 28-33), при цьому оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором постачання природного газу від 23.09.2016 року № 3681/1617-ТЕ-23, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

При цьому, здійснивши перевірку розрахунку заявленої до стягнення пені та 3 % річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що він здійснений з дотриманням норм чинного законодавства, в зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 9 632 грн. 43коп. та 3 % річних у розмірі у сумі 1 376 грн. 07 коп.

Скаржником вищезазначені обставини не оскаржуються, в зв`язку з чим судовою колегією апеляційного суду не перевіряється, оскільки суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактично скаржник оскаржує рішення суду першої інтонації лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 1 226 грн. 97 коп.

Так, у позовній заяві Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ просило суд стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса інфляційні втрати у сумі 2 636 грн. 99 коп.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Судова колегія, перевіривши заявлений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, дійшла висновку про його обґрунтованість, з огляду на наступне.

Так, з наданого позивачем розрахунку (а.с. 16) вбачається, що за березень 2017 року інфляційні нарахування ним здійснені на залишкову суму боргу у розмірі 88 126 грн. 27 коп., при цьому зазначений залишок було погашено лише 25.07.2017 року.

Останнім днем оплати за фактично переданий природний газ за березень 2017 року, відповідно до п. 6.1. укладеного між сторонами Договору, було 25.04.2017 року. Тобто, залишок суми боргу, на яку позивачем було нараховано інфляційні втрати, існував з 26.04.2017 року по 25.07.2017 року, та саме в цей період (3 місяці) на зазначену суму можливо нарахувати інфляційні втрати.

Проте, з вказаного вище розрахунку вбачається, що позивач фактично здійснив розрахунок тільки за травень-червень 2017 року, при цьому за липень 2017 року позивач інфляційні втрати не нараховував.

З урахуванням зазначеного, позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за березень 2017 року здійснено правомірно.

При цьому, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 1 226 грн. 97 коп., необґрунтовано здійснив розрахунок інфляційних втрат лише за червень 2017 року, оскільки, незважаючи на те, що залишок заборгованості, на яку було нараховано інфляцію, утворився 23.05.2017 року, після чергової часткової оплати, прострочення оплати за фактично переданий природний газ за березень 2017 року почалося з 26.04.2017 року, тобто з наступного дня, коли відповідач був зобов`язаний здійснити повну оплату, оскільки сума, на яку нараховано інфляційні втрати, фактично є частиною всієї заборгованості за березень 2017 року.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в цій частині на суму 1 410 грн. 02 коп. (розраховані судом першої інстанції інфляційні нарахування за березень 2017 року), суд першої інстанції не врахував, що окрім збитків від інфляції за березень 2017 року, позивачем до стягнення було заявлено також збитки від інфляції за лютий 2017 року у сумі 63 грн., які також позивачем розраховані вірно, проте судом першої інстанції помилково задоволені не були.

Одночасно з цим судова колегія зауважує, що в даному випадку відсутні такі складові розрахунку, як нарахування інфляційних за іншою методологією, як помилково зазначено в апеляційній скарзі позивачем, тому в цій частині доводи скаржника не розглядаються судом апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі № 916/933/19 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі № 916/933/19 - частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ інфляційних втрат в повному обсязі у сумі 2 636 грн. 99 коп.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційний перегляд судового рішення покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі № 916/933/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі №916/933/19 скасувати частково.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010, м. Одеса про стягнення пені у розмірі 9632 грн. 43 коп. 3% річних у розмірі 1376 грн. 07 коп., інфляційних втрат у сумі 2 636 грн. 99 коп. задовольнити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КАСКАД-2010 (65114, Одеська область, м. Одеса, вул. Левітана, 62, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 031713) пеню у розмірі 9 632 грн. 43 коп. 3 % річних у розмірі 1 376 грн. 07 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 636 грн. 99 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 921 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі № 916/933/19 залишити без змін.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош