ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. Справа№ 910/8465/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Яковлєва М.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2019

у справі №910/8465/19 (суддя Марченко О.В.)

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця"

до приватного підприємства "Столичний вокзал"

про стягнення 1 888 571,36 грн.,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року позовну заяву повернуто на підставі ст. 174 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Заявник вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки повертаючи позов, суд послався на не направлення позивачем відповідачеві копій доданих до позовної заяви договору і додаткових угод, однак, вказані документи є двосторонніми правочинами та наявні у відповідача і тому, згідно з ч.9 ст. 80 ГПК України, не підлягали направленню відповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 10 вересня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідачем 09 вересня 2019 року подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що позивач не направив відповідачу всіх додатків до позовної заяви, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості оцінити автентичність тих договорів, додаткових договорів та угод, на які посилається позивач, як на підставу позову. При цьому, позивач вказує на припинення договору оренди, а зі змісту наявного у відповідача примірника договору вбачається, що момент припинення договору не настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 19 серпня 2019 року, апеляційна скарга має бути розглянута до 18 вересня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом про стягнення з приватного підприємства "Столичний вокзал" 1 888 571,36 грн. неустойки, нарахованої у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.05.2006 №3153, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за №925, щодо звільнення наданого в оренду приміщення та повернення його за актом приймання-передачі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2019 позовну заяву залишено без руху.

Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; переліку документів та інших доказів, з зазначенням наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позову; документа, який підтверджує відправлення відповідачу всіх додатків до позовної заяви, належним чином завіреної копій договору від 22.06.2009 №3 про внесення змін до Договору та додаткового договору від 13.07.2007 до Договору.

19 липня 2019 року позивач подав до суду клопотання про усунення недоліків, у якому вказав, що позивачем було направлено відповідачу лише копії додатків до позовної заяви: №№ 6, 7, 8 оскільки зазначені докази подані разом з доказами їх направлення відповідачу, які відсутні у відповідача. Копії додатків до позовної заяви №№ 9-28 не направлялися відповідачу на підставі ч. 9 ст. 80 ГПК України, у зв`язку з тим що це акти, договори та додатки до договорів з відповідачем, вони є у нього в наявності. Додатки №№1-5, які додані до позовної заяви, подані позивачем тільки до суду, у зв`язку з необхідністю встановлення додержання позивачем вимог встановлених в ГПК України для подання позовної заяви. Отже, зазначені додатки №№1-5, які додані до позовної заяви, не є тими доказами, які підтверджують заявлені позивачем позовні вимоги і тому не мають вплив на результат розгляду справи 910/8465/19.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не було надано доказів направлення відповідачу доданих до позовної заяви договору оренди нерухомого майна, договорів про внесення змін до договору оренди, додаткових договорів до договору оренди тощо (додатки 9-28 до позовної заяви).

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не надав доказів направлення відповідачу всіх документів, доданих до позовної заяви, це є підставою для повернення позову.

Проте, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з огляду на наступне.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Порядок подання позовної заяви, вимоги щодо її форми, змісту та документів, що додаються до неї, врегульований параграфом 1 глави 1 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 172 ГПК України унормовано, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Разом з тим, відповідно до частини 2 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З системного аналізу зазначених процесуальних норм вбачається, що позивач має право не направляти копії доказів іншій стороні у окремих випадках, зокрема, якщо ці докази є в наявності у іншої сторони.

Позивач у даній справі не направив відповідачу, разом з позовною заявою, копії договору оренди нерухомого майна, договорів про внесення змін до договору оренди, додаткових договорів до договору оренди тощо.

Проте, дослідивши вказані договори, апеляційний господарський суд встановив, що вони були укладені у письмовій формі, посвідчені нотаріально та містять положення, згідно яких вони "складені у 3-х примірниках, що мають однакову юридичну силу, два з яких, викладені на бланках нотаріальних документів, видаються сторонам договору, а третій зберігається у справах нотаріуса, який посвідчує цей договір."

Отже, відповідач, як сторона цих договорів, має в наявності оригінали договорів, що ним не спростовано у відзиві на апеляційну скаргу, а тому позивач мав підстави не направляти копії зазначених доказів відповідачу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року не може бути визнана законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції. Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року.

3. Справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.09.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

М.Л. Яковлєв