ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1124/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Богацької Н.С., Разюк Г.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року, м. Одеса, суддя Рога Н.В., повний текст рішення складено 01.07.2019 року

у справі № 916/1124/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м.Одеса

про стягнення 157 732 грн. 56 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ 157 732 грн. 56 коп. загальної заборгованості, з яких 142 643 грн. залишок основної суми боргу за Договором від 25.07.2018 року № 233, 13928 грн. 27 коп. пені та 1 160 грн. 69 коп. 3% річних від простроченої суми, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору субпідряду від 25.07.2018 року № 233 та додаткових угод до нього, позивач, як субпідрядник, виконав обумовлені договором та додатковими угодами підрядні роботи, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання виконаних робіт, проте відповідач виконані роботи оплатив лише частково, в результаті чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 142 643 грн. 60 коп., на яку позивачем було нараховано пеню та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі №916/1124/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ заборгованість у розмірі 142 643 грн. 60 коп., пеню у розмірі 5 627 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 468 грн. 97 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 231 грн. 10 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог щодо стягнення суми основної заборгованості, в частині стягнення пені та 3 % річних суд дійшов висновку, що позивачем було неправильно здійснено розрахунок, оскільки позивач невірно визначив період нарахування, в зв`язку з чим, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми пені та 3 % річних, суд першої інстанції задовольнив зазначені вимоги частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі № 916/1124/19 скасувати і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі, а також відшкодувати скаржнику за рахунок позивача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що договір субпідряду, укладений між сторонами, стягнення заборгованості за яким є предметом спору у цій справі, є похідним від договору підряду, замовником за яким є Комунальна корпорація «Київавтодор». Відповідно, Комунальна корпорація «Київавтодор» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» має прийняти роботи, у тому числі, субпідрядні. Як вбачається з порівняння виконаних робіт за договором субпідряду з роботами, прийнятими замовником, Комунальною корпорацією «Київавтодор», останнім не приймалися роботи, що виконані позивачем. Відповідно, такі роботи не оплачувалися замовником підряднику (відповідачу), тому термін оплати робіт за договором субпідряду не настав, оскільки обов`язок оплати виконаних робіт за договором субпідряду кореспондується з моментом отримання відповідного фінансування від замовника. На тих самих твердженнях ґрунтується і безпідставність нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ і 3% річних. На думку відповідача, положення договору субпідряду стосовно розрахунків за виконані роботи підрядником після отримання коштів від замовника мають тлумачитися, як отримання коштів від замовника саме за ці виконані роботи, що, за суттю договору підряду і похідного від нього договору субпідряду, означає прийняття замовником від підрядника виконаних субпідрядником робіт і оплата таких робіт замовником підряднику.

Як зазначає скаржник, саме про це йдеться в договорі, а не про отримання від замовника фінансування без прив`язки до виконаних об`ємів - державні кошти є коштами цільовими і за договором підряду можуть бути або оплачені за виконані роботи, або надані у якості авансу (в свою чергу, аванс за чинними нормативами має використовуватися для придбання необхідних матеріалів та обладнання - для забезпечення подальшого безперервного і безперешкодного виконання робіт, а не для оплати роботи субпідрядників).

Скаржник також вказав на помилковість зазначення Господарським судом Одеської області того, що момент виникнення зобов`язання дорівнює настанню терміну (моменту) його виконання, оскільки, по-перше, договором субпідряду визначена відкладальна обставина - отримання грошових коштів від замовника (мають застосовуватися положення ст. 252 та 530 Цивільного кодексу України - щодо визначення терміну виконання зобов`язання шляхом вказівки на подію, яка має неминуче настати), по-друге, розуміння того, що замовником робіт виступає суб`єкт, що діє за бюджетні кошті, накладає на суб`єктів відносин певні реальні наслідки, відповідно виконуючи роботу за бюджетні кошти, хоч і в субпідряді, особа має зважувати ризики і зважати на них, у тому числі, і несвоєчасної, з її точки зору, оплати товарів/робіт/послуг. Тому моментом виникнення зобов`язання, на думку скаржника, є момент прийняття робіт, а настання терміну (моменту) виконання зобов`язання з оплати робіт - є отримання підрядником (відповідачем) фінансування саме під ці роботи від замовника (Комунальної корпорації «Київавтодор»).

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м.Одеса вважає, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу доказам позивача без врахування доводів відповідача; під час розгляду справи не досліджений взаємозв`язок доказів, наданих сторонами спору, у їх сукупності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2019 року за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі № 916/1124/19 відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

09.08.2019 року електронною поштою та 19.08.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі № 916/1124/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса залишити без задоволення. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У відзиві позивач зазначає, що відсутність необхідних бюджетних коштів або взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, в зв`язку з чим відсутність бюджетних коштів у відповідача, якщо таке і мало б місце, не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, передбаченого договором від 25.07.2018 року № 233.

Крім того, відповідно до видатків Генерального Замовника - Комунальної корпорації «Київавтодор» за жовтень - грудень 2018 року, відповідачем від основного Замовника ( Комунальної корпорації «Київавтодор») на свої рахунки було отримано близько 182 640 811 грн. 85 коп., у період грудня 2018 року від Комунальної корпорації «Київавтодор» на рахунки Відповідача по справі було перераховано 96 096 650 грн. 70 коп. з призначенням - оплата за виконані роботи з капітального ремонту вул. Заболотного (дог. 74-10 від 21.05.2018 року), вказана сума значно перевищує заборгованість відповідача по справі, що спростовує твердження відповідача про відсутність відповідного бюджетного фінансування для оплати робіт за Договором від 25.07.2018 року № 233 та вказує на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі № 916/1124/19 є правомірним, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

21.05.2018 року між Комунальною корпорацією «Київавтодор» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса (Підрядник) було укладено Договір підряду № 74-10, відповідно до умов якого Підрядник зобов`язався виконати на свій ризик власними і залученими силами, засобами і способами роботи на об`єкті: «Капітальний ремонт вул. Заболотного від площі Одеської до буд. 156 та в зворотньому напрямку» на основі Правил визначення вартості будівництва ДСТУ Б Д.1.1-1:2013» (ДК 021:2015-45230000-8) відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, діючих норм і стандартів.

25.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ (Субпідрядник) було укладено договір субпідряду № 233, відповідно до п. 1.1. якого Підрядник доручає, а Субпідрядник зобов`язується виконати на свій ризик власними і залученими силами, засобами і способами роботи з гідродинамічного очищення ділянок зливової каналізації на вул. Академіка Заболотного у м. Києві, у кількості, яка визначається згідно з робочою документацією, розробленою на основі Правил визначення вартості будівництва ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, (ДК 021:2015-45230000-8) відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, діючих норм і стандартів.

Згідно з п. 2.1, 2.2 Договору ціна Договору являє собою суму цін, вказаних у додаткових угодах, підписаних сторонами цього Договору, які є його невід`ємною частиною. Ціна кожної окремої угоди визначається на підставі договірної ціни з підтверджуючими її кошторисними розрахунками.

Розрахунки за виконані роботи здійснюються Підрядником після отримання коштів від Замовника шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Субпідрядника (п.4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору у разі затримки фінансування об`єкта з боку Замовника штрафні санкції до Підрядника не застосовуються.

Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3), які складаються Субпідрядником та подаються для підписання Підряднику (п. 4.3. Договору).

Пунктом 4.5. Договору сторони погодили, що розрахунки за виконані роботи здійснюються Підрядником на підставі документів, визначених п. 4.3. Договору, за умови наявності фінансування з боку Замовника.

Згідно з п. 5.2.3. Договору Підрядник зобов`язався оплатити Субпідряднику прийняті роботи на умовах, передбачених цим Договором.

За несвоєчасну оплату робіт, виконаних за цим Договором з вини Підрядника, що не пов`язана із затримкою фінансування з боку Замовника, Підрядник сплачує Субпідряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення. При затримці фінансування з боку Замовника на виконання робіт за цим Договором, штрафні санкції щодо несплати коштів Субпідряднику за виконані роботи до Підрядника не застосовуються. Виплата штрафних санкцій, компенсація збитків не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим Договором (п.п. 13.9., 13.10., 13.11 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та дає до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 17.1. Договору).

25.07.2018 року сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору № 233, згідно з п. 1.1 якої Субпідрядник зобов`язався виконати роботи з гідрохімічного очищення ділянок зливової каналізації на вул. Академіка Заболотного у м. Києві (1-й етап). Згідно п.2.1 Додаткової угоди № 1 загальна вартість робіт та матеріалів становить 49 526 грн. 40 коп. Оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконані Субпідрядником та прийняті Підрядником роботи на підставі підписаних сторонами актів приймання робіт (форма КБ-2В, КБ-3) з урахуванням авансів (п. 2.2. Додаткової угоди № 1).

30.07.2018 року сторонами було підписано Додаткову угоду № 2 до Договору № 233, згідно з п. 1.1 якої Субпідрядник зобов`язався виконати роботи з гідрохімічного очищення ділянок зливової каналізації на вул. Академіка Заболотного у м. Києві (2-й етап). Згідно п.2.1 Додаткової угоди № 2 загальна вартість робіт та матеріалів становить 41 623 грн. 20 коп. Оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконані Субпідрядником та прийняті Підрядником роботи на підставі підписаних сторонами актів приймання робіт (форма КБ-2В, КБ-3) з урахуванням авансів (п. 2.2. Додаткової угоди № 2).

16.08.2018 року сторонами було підписано Додаткову угоду № 3 до Договору № 233, згідно з п. 1.1 якої Субпідрядник зобов`язався виконати роботи з гідрохімічного очищення ділянок зливової каналізації на вул. Академіка Заболотного у м. Києві (3-й етап). Згідно п.2.1 Додаткової угоди №3 загальна вартість робіт та матеріалів становить 196 494 грн. Оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконані Субпідрядником та прийняті Підрядником роботи на підставі підписаних сторонами актів приймання робіт (форма КБ-2В, КБ-3) з урахуванням авансів (п. 2.2. Додаткової угоди № 3).

Субпідрядником роботи, обумовлені Договором та Додатковими угодами до нього, були виконані в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними без зауважень та заперечень, скріпленими печатками сторін:

- Актом приймання виконаних робіт від 02.08.2018 року № 1 (№ КБ-2в) за серпень 2018 року та Довідкою про вартість виконаних робіт за серпень 2018 року від 02.08.2018 року (№ КБ-3) на загальну сум 49 526 грн. 40 коп.;

- Актом приймання виконаних робіт від 06.08.2018 року № 2 (№ КБ-2в) за серпень 2018 року (№ КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних робіт за серпень 2018 року від 06.08.2018 року (№ КБ-3) на загальну суму 41623 грн. 20 коп.;

- Актом приймання виконаних робіт від 12.09.2018 року № 3 (№ КБ-2в) за вересень 2018 року (№ КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних робіт за вересень 2018 року від 12.09.2018 року (№ КБ-3) на загальну суму 196 494 грн.

19.02.2019 року позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса вимогу про сплату заборгованості (вих. № 41 від 19.02.2019 року), в якій позивач просив відповідача оплатити заборгованість за Договором субпідряду від 25.07.2018 року № 233 у сумі 287 643 грн. 60 коп. в семиденний строк з моменту отримання цієї вимоги.

Вищезазначену вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса отримало 22.02.2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою з сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення (т. 1 а.с.48).

29.03.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м.Одеса здійснило часткову оплату виконаних субпідрядником робіт у сумі 145000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 29.03.2019 року № 17480.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 838 Цивільного кодексу України Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції було встановлено, та фактично сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору позивачем протягом серпня-вересня 2018 року були виконані роботи з гідродинамічного очищення ділянок зливової каналізації на вул.Академіка Заболотного у м. Києві, зазначені роботи були прийняті Товариством з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса в повному обсязі без зауважень та заперечень, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання виконаних робіт № 1, № 2, № 3 та Довідками про вартість виконаних робіт від 02.08.2018 року, від 06.08.2018 року та від 12.09.2018 року на загальну суму 287 643 грн. 60 коп., оформлених належним чином.

Отже, виходячи з умов Договору субпідряду від 25.07.2018 року, у Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса виникло зобов`язання щодо оплати виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м. Київ робіт.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, посилання відповідача на проведення оплати за виконані субпідрядником роботи лише після прийняття цих робіт Замовником є безпідставним, оскільки такої умови не містить ані Договір підряду від 21.05.2018 року № 74-10, ані Договір субпідряду від 25.07.2018 року № 233.

Так, відповідно до п. 11.4 Договору підряду від 21.05.2018 року № 74-10 укладення субпідрядних договорів не створює будь-яких правових відносин між Замовником та субпідрядниками.

Згідно умов Договору субпідряду від 25.07.2018 року № 233 розрахунки за виконані роботи здійснюються Підрядником після отримання коштів від Замовника шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Субпідрядника (п. 4.1). Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3), які складаються Субпідрядником та подаються для підписання Підряднику (п. 4.3.). Розрахунки за виконані роботи здійснюються Підрядником на підставі документів, визначених п. 4.3. Договору, за умови наявності фінансування з боку Замовника (п. 4.5.) Умовами додаткових угод сторони передбачили, що оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконані Субпідрядником та прийняті Підрядником роботи на підставі підписаних сторонами актів приймання робіт (форма КБ-2В, КБ-3) з урахуванням авансів (п.2.2 цих угод).

Відповідач стверджує, що обов`язок оплатити виконані за укладеним між сторонами договором субпідряду в нього ще не настав, оскільки саме ці роботи Замовником ще не прийняті та не оплачені, тобто коштів від замовника саме за ці виконані роботи відповідач ще не отримував.

Разом з тим, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що Договір субпідряду від 25.07.2018 року № 233 будь-яких умов щодо обов`язку здійснення оплати Підрядником виконаних Субпідрядником робіт лише після їх прийняття та оплати Замовником не містять, а містять лише посилання на таку умову оплати як наявність фінансування з боку Замовника.

Так, матеріали справи містять докази фінансування Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса зі сторони Комунальної корпорації Київавтодор на виконання Договору підряду від 21.05.2018 року № 74-10, з яких вбачається, що протягом 2018-2019 років Замовником було оплачено виконані роботи на загальну суму 14 259 000 000 грн. (т. 2 а.с. 54-62), тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, розмір фінансування є більш ніж достатнім для оплати робіт, проведених Товариством з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010, м.Київ.

Статтями 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Тобто, підписавши Договір субпідряду від 25.07.2018 року № 233 сторони у справі прийняли на себе передбачені зазначеним договором з додатковими угодами зобов`язання, зокрема зобов`язання відповідача, здійснювати розрахунки з Субпідрядником за виконані роботи за умови наявності фінансування з боку Замовника, при цьому відсутність такого фінансування відповідачем по справі не доведена належними та допустимими доказами по справі.

Крім того, надані відповідачем на підтвердження своїх тверджень підписані між ним та Замовником акти приймання виконаних робіт складені за квітень, вересень, грудень 2018 року та квітень 2019 року, тоді як обумовлені Договором субпідряду від 25.07.2018 року №233 роботи фактично позивачем були виконані протягом серпня-початку вересня 2018 року, при цьому неможливість включення зазначених робіт до актів, підписаних між Замовником та Підрядником, відповідачем по справі теж не доведена ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними доказами по справі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог про стягнення з відповідача 142 643 грн. 60 коп. заборгованості за Договором субпідряду від 25.07.2018 року № 233 (з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати на суму 145 000 грн.) та задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується позовних вимог про стягнення 13 928 грн. 27 коп. пені та 1 160 грн. 69 коп. 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами укладеного між сторонами Договору субпідряду від 25.07.2018 року № 233 конкретний строк виконання зобов`язання з оплати не встановлений, тобто в даному випадку, як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні підстави для застосування ч. 2 ст.530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, як зазначалось раніше, 19.02.2019 року позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса вимогу про сплату заборгованості (вих. № 41 від 19.02.2019 року).

Направлення зазначеної вимоги і є пред`явленням вимоги, в розумінні ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, після якої у боржника виникає обов`язок в семиденний строк сплатити заборгованість.

З урахуванням зазначеного, у відповідача виник обов`язок як оплатити суму заборгованості за договором, так і оплатити штрафні санкції та 3 % річних, нараховані за прострочення виконання такого зобов`язання.

При цьому розрахунок заявлених до стягнення суми пені та 3 % річних, як і перерахунок, здійснений судом першої інстанції, за результатами якого суд дійшов висновку про часткове задоволення цих позовних вимог, скаржником фактично не оскаржується (апеляційна скарга не містить доводів в цій частині), в зв`язку з чим колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не перевіряється, оскільки відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі № 916/1124/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі № 916/1124/19 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 року у справі № 916/1124/19 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.С. Богацька
Г.П. Разюк