ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 рокуСправа № 912/1766/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В. за участю секретаря судового засідання Кравченка О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи №912/1766/19

за позовом Селянського (фермерського) господарства "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича, АДРЕСА_1 , Кіровоградська обл., смт. Компаніївка, АДРЕСА_2 Революції, 4, кв. 1

до відповідача Фермерського господарства Зобенка Леоніда Васильовича, 27654, Кіровоградська обл., Кіровоградський район, с. Федорівка, вул. Горького, 16

про стягнення 2 100 000,00 грн

Представники сторін:

від позивача - Турчанов О.В., довіреність № 1/06 від 20.06.19 свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КР №000192 від 07.05.2018 року;

від відповідача - Ігнатенко В.В., посвідчення адвоката №281 від 05.06.2012, ордер серія КР №67252 від 15.07.2019

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича до Фермерського господарства Зобенка Леоніда Васильовича про стягнення боргу з повернення сум фінансової допомоги в розмірі 2 100 000,00 грн та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не повернуто позику протягом 30 днів від дня пред`явлення вимоги про це, чим порушено право СФГ "ТІОС" на повернення поворотної фінансової допомоги.

Ухвалою від 01.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №912/1766/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.07.2019 о 12:00 год., встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

22.07.2019 відповідачем подано до матеріалів справи відзив на позовну заяву №б/н від 19.07.19 в якому він не визнає позовні вимоги повністю. У відзиві відповідач зазначає, що на його банківський рахунок дійсно надходили кошти з банківського рахунку позивача в розмірах, які відповідають вказаним позивачем в позовній заяві. Проте, відповідач посилаючись на ст.ст. 202, 205, 207, 208, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, п. 14.1.257. Податкового кодексу України, п. 3.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, вказує, що договір позики в письмовій формі сторони не укладали, в призначенні платежу платіжних доручень позивач послався на неіснуючий договір і відповідальність за це покладається на самого позивача, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позивач не надав. Крім того, відповідач зазначає орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу - 42 000,00 грн.

Ухвалою від 29.07.2019 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 07.08.2019 до 12:00 год. Крім того, даною ухвалою витребувано від позивача та відповідача належним чином засвідчені документи стосовно відображення коштів у сумі 2 100 000,00 грн у бухгалтерському обліку сторін та податковій звітності таких осіб.

07.08.2019 Селянським (фермерським) господарством "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича, на виконанням вимог ухвали суду від 29.07.2019, надано пояснення щодо відображення сплачених відповідачу сум в бухгалтерському обліку позивача.

За результатами підготовчого засідання 07.08.2019 господарським судом оголошено перерву відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 12.08.2019 до 17:20 год.

12.08.2019 позивачем подано до суду пояснення з окремого питання, а саме з питання підстав позову, які останній просить врахувати при ухваленні судового рішення.

Крім того, 12.08.2019 позивачем подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 09.08.2019, а саме доказів перебування платника податку на спрощеній системі оподаткування. Позивач просить визнати поважними причини неподання доказів перебування СФГ "ТІОС" на спрощеній системі оподаткування та приєднати зазначені у додатках до цього клопотання докази до матеріалів справи. В обґрунтування даного клопотання позивач зазначає, що 07.08.2019 ним, на виконання ухвали суду від 29.07.2019, надані документи стосовно відображення коштів у сумі 2 100 000,00 грн у бухгалтерському обліку та в порядку ч.4 ст. 80 ГПК України повідомлено про причини, з яких не можуть бути подані докази відображення сплачених сум у податковому обліку, якими є перебування СФГ "ТІОС" на спрощеній системі оподаткування. Дані докази у спірному періоді у позивача були відсутні і надати їх до суду не було можливості.

12.08.2019 представником відповідача подано до суду пояснення щодо відображення у бухгалтерському обліку та податковій звітності сум коштів, перерахованих позивачем на рахунок відповідача від 19.07.2019.

Крім того, в підготовчому засіданні 12.08.2019 представником відповідача подано клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження, відповідно до якого останній, керуючись п. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, просить продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів для належної підготовки справи для розгляду по суті, в тому числі для забезпечення відповідачу можливості надати додаткові докази податкового обліку відповідача.

Ухвалою від 12.08.2019 продовжено Селянському (фермерському) господарству "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича строк на подання доказів та прийнято подані позивачем згідно заяви від 09.08.2019р. докази, в тому числі: копії довідок Компаніївського відділення Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 04.03.2016 № 195, від 08.08.2019 № 14178/10/11-28-51-09, докази направлення клопотання з додатками відповідачу. Задоволено клопотання відповідача про продовження строку підготовчого провадження та продовжено строк підготовчого провадження у справі №912/1766/19 на 30 днів. Крім того, даною ухвалою закрито підготовче провадження у справі № 912/1766/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2019 об 11:00 год.

В судовому засіданні 16.09.2019 приймали участь представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 16.09.2019 судом досліджено докази у справі.

В судовому засіданні на стадії судових дебатів під час заключного слова представником відповідача заявлено усне клопотання про застосування строків позовної давності.

Розглянувши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, які наведено в обґрунтування підстав позову та заперечень проти задоволення позовних вимог, дослідивши докази у справі, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.02.2016 та 20.03.2019 Селянське (фермерське) господарство "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича перерахувало на банківський рахунок Фермерського господарства Зобенка Леоніда Васильовича грошові кошти в розмірі 2 100 000,00 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: від 18.02.2016 №1 на суму 100 000,00 грн, від 20.03.2019 №676 на суму 700 000,00 грн, від 20.03.2019 №677 на суму 1 300 000,00 грн (а.с. 13-15).

Призначенням платежу за платіжними дорученнями визначено: "Поворотна фінансова допомога згідно договорів", реквізити договору зазначені лише в платіжному дорученні від 18.02.2016 №1.

Однак, як слідує з матеріалів справи, договори, які зазначені у платіжних дорученнях, між позивачем та відповідачем у письмовій формі не укладались.

Враховуючи, що отримані суми поворотної фінансової допомоги Фермерським господарством Зобенка Леоніда Васильовича не були повернуті, 17.05.2019 Селянське (фермерське) господарство "ТІОС" звернулось до відповідача з вимогою № б/н про повернення на банківський рахунок позивача у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги грошових коштів у сумі 2 100 000,00 грн (а.с. 16).

Відповідач вимогу позивача від 17.05.2019 № б/н не виконав, грошові кошти Селянському (фермерському) господарству "ТІОС" не повернув.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав з позовом у даній справі.

Вирішуючи даний спір, господарський суд виходить з наступного.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (ст. 1046 Цивільного кодексу України)

Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно норм ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно абз. 8 п.п. 14.1.257. ст. 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Проаналізувавши норми матеріального права в сукупності з наданими сторонами доказами у справі, господарський суд приходить до висновку про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин з огляду на те, що позивачем перераховано грошові кошти відповідачу з призначенням платежу "поворотна фінансова допомога", відповідачем кошти отримано без заперечень і зауважень, кошти перераховувались 18.02.2016 та 20.03.2019, всього було здійснено 3 платежі, у подальшому кошти не повернуто.

Оскільки договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей, позикові відносини між сторонами виникли після передання позичальнику грошових сум, що підтверджується платіжними дорученнями.

Як вказано вище, ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок укладення договорів позики у письмовій формі, якщо сума позики у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Договір позики сторонами укладено з порушенням письмової форми, проте, відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 1047 Цивільного кодексу України не передбачає недійсності договору позики у разі недотримання письмової форми договору.

Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносин, які регулюються главою 71 Цивільного кодексу України, що унеможливлює застосування до таких правовідносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України зважаючи на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах таким чином, що отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Таким чином, аргументи відповідача, викладені у відзиві на позов, спростовується проведеним судом аналізом норм чинного законодавства.

За ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Господарський суд приходить до висновку, що кошти у розмірі 2 100 000,00 грн передані відповідачу в якості позики (поворотної фінансової допомоги) та не повернуті на вимогу позивача, що є порушенням прав позивача на володіння майном.

Разом з тим, господарський суд враховує, що в судовому засіданні 16.09.2019 представником відповідача заявлено усне клопотання про застосування строк позовної давності.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак, її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п. 2.2 зазначеної Постанови, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Господарський суд враховує, що позивачем на рахунок відповідача були перераховані кошти як поворотна фінансова допомога згідно платіжного доручення від 18.02.2016 №1 у розмірі 100 000,00 грн. Оскільки між сторонами строк виконання зобов`язання з повернення отриманих грошових коштів визначений не був, то право вимоги у позивача виникло з наступного дня після перерахування коштів.

Разом з тим, позивачем вимога про повернення коштів у розмірі 100 000,00 грн, перерахованих 18.02.2016 відповідачу протягом 3-х років не пред`являлася.

Відповідно до пункту 5 статті 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, з невизначеним строком виконання або визначеним моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 100 000,00 грн згідно платіжного доручення №1 від 18.02.2016 позивач звернувся до суду після закінчення перебігу терміну встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені приписи законодавства та заявлене відповідачем клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 100 000,00 грн згідно платіжного доручення №1 від 18.02.2016 задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Селянського фермерського господарства "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича щодо стягнення з Фермерського господарства Зобенко Леоніда Васильовича боргу з повернення сум фінансової допомоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 000 000,00 грн.

З огляду на норми ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 30 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства Зобенка Леоніда Васильовича (27654, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Федорівка, вул. Горького, 16, ідентифікаційний код 20656335) на користь Селянського фермерського господарства "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. АДРЕСА_2 революції, 4, кв. 1, ідентифікаційний код 24710491) борг з повернення сум фінансової допомоги у розмірі 2 000 000,00 грн, а також 30 000,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення вручити або направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення Селянському (фермерському) господарству "ТІОС" Ткаченка Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , Кіровоградська обл., смт. Компаніївка, вул. Жовтневої Революції, 4, кв. 1) та відповідачеві Фермерському господарству Зобенка Леоніда Васильовича ( АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 , вул. Горького, 16).

Повне рішення складено 19.09.2019.

Суддя Т. В. Макаренко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.