ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа № 914/1791/17

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Якімець Г.Г.

суддів Галушко Н.А.

Орищин Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.

та представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача Шевчишин І.З. довіреність № 10/2019 від 18.06.2019р.

від третьої особи-1 Симканич В.В. ордер ЛВ№ 143158 від 28.02.2019р.

від третьої особи-2 Симканич В.В. ЛВ№ 143157 від 28.02.2019р.

від третьої особи-3 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця», б/н від 22 січня 2019 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року (підписане 14.12.2018 року), суддя Іванчук С.В.

у справі № 914/1791/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія», м. Львів

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Сколівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс», м. Сколе, Львівська область

2) Державного підприємства «Турківське лісове господарство», м. Турка, Львівська область

3) Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення 852 074,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Сколівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс», 2) Державного підприємства «Турківське лісове господарство» та 3) Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» про стягнення коштів у розмірі 852 074,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач відправив зі станцій "Явора" та "Сколе" Львівської залізниці на станцію "Лискова ЖСР" (Словаччина) вагони: №32261562, №96289814, №96397542, №67610808 з деревиною. 15.05.2016р. та 18.05.2016р. Вказані вагони було затримано для проведення митного огляду, про що позивачем складено акти загальної форми. У жовтні 2016 року затримання вагонів було закінчено, про що також складено акти загальної форми. У зв`язку із затримкою вагонів з травня по жовтень 2016 року з причин, що не залежать від перевізника, позивачем нараховано відповідачу додаткові платежі за надані послуги, а саме: користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи (телеграми і повідомлення), подавання та забирання вагонів, зважування вантажів при затримці, а також провізну плату (тариф), які відповідач відмовляється оплатити.

Згідно ухвали господарського суду Львівської області від 21.09.2017р. до участі у справі № 914/1791/17 залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Сколівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс», Державне підприємство «Турківське лісове господарство» та Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2017р. у справі №914/1791/17 (суддя Мазовіта А.Б.) повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2018р. рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2017р. у справі № 914/1791/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія» на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - кошти у розмірі 852 074, 85 грн. та 12 781,12грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія» на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - 14 059, 23 грн. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 16.08.2018р. рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 у справі № 914/1791/17 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Верховний Суд у названій постанові зокрема зазначив, що судами у даній справі встановлено, що затримані для проведення митних формальностей вагони: № 32261562, № 96289814, № 96397542, № 67610808 були відправлені за накладними: № 545590, № 545608, № 541656, № 544676 на виконання договору з надання послуг, укладеного між Залізницею і Транспортною компанією. При цьому за цим договором Транспортна компанія у правовідносинах із Залізницею виступає замовником послуг, тоді як за накладними вантажовідправниками є треті особи зі справи, а платником - Транспортна компанія на підставі § 2 статті 31 УМВС, що підтверджується графами 3, 111 накладних, де вантажовідправники зазначили код платника № 9326187 (код Транспортної компанії). Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким дав необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, навівши в оскаржуваному судовому рішенні необхідне мотивування, встановивши факт доведеності надання Залізницею спірних додаткових послуг, пов`язаних з проведенням митних формальностей, які підлягають оплаті Транспортною компанією, як платником за накладними, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог Залізниці. Разом з тим, неправильне застосування попередніми судовими інстанціями відповідних норм матеріального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення даної справи. Оскільки, судами не досліджувалося питання щодо причин пропуску позовної давності та їх поважності, а відповідно й можливості, у зв`язку з цим, захисту порушеного права.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.12.2018р. у справі №914/1791/17 (суддя Іванчук С.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія» - кошти у розмірі 25 562,25грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд на виконання вказівок касаційної інстанції викладених у постанові Верховного Суду від 16.08.2018р. у даній справі досліджував питання щодо причин пропуску позовної давності та їх поважності, а відповідно й можливості у зв`язку з цим захисту порушеного права. В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що затримання вагонів № 32261562 та № 96289814 закінчилось 22.10.2016р., про що складено акт загальної форми № 70, а вагонів № 96397542 та № 67610808 - 23.10.2016р., що підтверджується актами загальної форми № 7041, № 7042. Таким чином, строк спеціальної шестимісячної позовної давності за заявленими Залізницею вимогами закінчився відповідно 22.04.2017р. та 23.04.2017р. Натомість, Залізниця звернулася до суду з даним позовом лише 23.08.2017р. Суд першої інстанції дійшов висновку, що право особи дійсно порушене, разом з тим відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд застосував наслідки спливу спеціальної позовної давності (6 місяців) встановленої ч. 5 ст. 315 ГК України та ст. 137 Статуту залізниць України.

Акціонерне товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 11.12.2018р. у справі №914/1791/17, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що відповідно до § 1 ст. 1 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток В до КОТІФ від 9 травня 1980 року) ці Єдині правила застосовуються до будь-якого договору залізничного перевезення вантажів за плату, якщо місце приймання вантажу і місце, передбачене для видачі, розташовані в двох різних державах-членах. Згідно з § 1 та § 2 ст. 48 Додатку В до КОТІФ строк позовної давності позовів, які ґрунтуються на договорі перевезення, закінчується через один рік. Скаржник звертає увагу, що вантаж у вагонах на підставі накладних: №№545590, 545608, 541656, 544676, наявних у матеріалах справи, відправлено зі станцій Явора та Сколе регіональної філії «Львівська залізниця» призначенням на станцію Дискова ЖСР (Словаччина) відтак, до спірних правовідносин з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні, що виникли між сторонами у справі має застосовуватися однорічна позовна давність за правилами § 1 та § 2 ст. 48 Додатку В до КОТІФ від 09.05.1980 року, а не шестимісячний строк, передбачений ст. 137 Статуту залізниць України та ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України. Скаржник стверджує, що строк позовної давності за заявленими ПАТ «Укрзалізниця» позовними вимогами закінчується відповідно 22.10.2017р. та 23.10.2017р., ПАТ «Укрзалізниця» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовною заявою 23.08.2017 в межах строку позовної давності, встановленого для перевезення вантажу у міжнародному сполученні.

На підставі ухвал Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2019р. та від 25.02.2019р. (колегією суддів у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Бойко С.М. та Бонк Т.Б.) відкрито апеляційне провадження у справі № 914/1791/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року та справу № 914/1791/17 призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.03.2019р. на 10 год. 15 хв.

25.02.2019р. відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія» надіслав на адресу Західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу в якому повністю заперечує проти доводів наведених скаржником. Зокрема зазначає, що при новому розгляді справи перевірці підлягала лише поважність причин пропуску позивачем строків позовної давності, а не сам факт пропуску цього строку. При прийнятті оскаржуваного рішення суд керувався вказівками Верховного Суду, який у постанові від 16.08.2019р. у справі № 914/1791/17 зазначив, що доводи відповідача про сплив спеціальної шестимісячної позовної давності за заявленими вимогами Залізниці є обґрунтованими. Відповідач вказує, що накладні на підставі яких здійснювались спірні перевезення за які позивачем нараховано додаткові платежі заповнені виключно на російській мові, що свідчить про застосування лише договору перевезення по СМГС. Крім того, відповідач наголошує, що з метою уникнення нарахування штрафних санкцій виконавчою службою Товариство на виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2018р. у дані справі, яка була чинною до моменту скасування її 16.08.2018р. Верховним Судом, поетапно перераховувало грошові кошти позивачу в сумі 655 943,46 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та випискою з особового рахунку, які знаходяться в матеріалах справи. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

25.02.2019р. третя особа-1 та третя особа-2 надіслали на адресу Західного апеляційного господарського суду відзиви на апеляційну скаргу в яких заперечують проти доводів скаржника, підтримують заяву відповідача про застосування строків позовної давності та вважають безпідставними та необґрунтованими твердження скаржника про застосування до спірних правовідносин положень КОТІФ. Просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Судові витрати по справі, включаючи витрати на професійну правничу допомогу покласти на скаржника.

Згідно ухвали від 05.03.2019р. розгляд справи відкладено на 19.03.2019р. на 11 год. 45 хв. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019р. зупинено апеляційне провадження у справі № 914/1791/17 до перегляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 924/320/17 у подібних правовідносинах. На підставі ухвали від 18.07.2019р. поновлено апеляційне провадження у справі № 914/1791/17 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2019р. о 11 год. 45 хв. У зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б., розпорядженням в.о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 730 від 27 серпня 2019 року призначено автоматизовану заміну складу колегії суддів для розгляду справи № 914/1791/17. Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2019 року визначено склад колегії суддів для розгляду вказаної справи, а саме: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Галушко Н.А. та Орищин Г.В. Згідно з ухвалою від 27.08.2019р. враховуючи зміну складу суду, про що невідомо учасникам справи розгляд справи відкладено на 09.09.2019р. на 11 год. 30 хв.

Позивач в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду клопотання б/н від 22.08.2019р. (вх. № 01-04/5394/19 від 27.08.2019р.) про розгляд справи без участі представника позивача. В якому зазнчив, що місцезнаходження позивача та його представників в м.Києві ускладнює забезпечення представництва інтересів Залізниці в Західному апеляційному господарському суді та з огляду на наявність в матеріалах справи всіх письмових клопотань та доказів просить провести розгляд апеляційної скарги у даній справі без участі представника АТ «Укрзалізниця». Задоволити апеляційцну скаргу АТ «Укрзалізниця» в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача та третіх осіб-1 та -2 просили залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 11.12.2018р. у справі № 914/1791/17, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа-3 в судове засідання не з`явилась. Згідно реєстру вихідної кореспонденції Західного апеляційного господарського суду обізнана з датою, часом і місцем розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

24.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька транспортна компанія" (Замовник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (назву змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця») (Виконавець) укладено договір №3126/167-2014 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах.

Додатковою угодою № 5 від 01.12.2015р. сторони виклали договір №3126/167-2014 від 24.04.2014р. в новій редакції.

Згідно із п.1.1 за договором про надання послуг з організації перевезень вантажів Виконавець зобов`язується за плату і за рахунок Замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах.

На виконання умов договору №3126/167-2014 у травні 2016 року за накладними №545590, №545608, №541656, №544676 зі станцій "Явора" та "Сколе" Львівської залізниці на станцію "Лискова ЖСР" (Словаччина) було відправлено вагони №32261562, №96289814, №96397542, №67610808 з вантажем "Деревина паливна у вигляді колод".

15.05.2016р. на станції "Батьово" Львівської залізниці вагони № 32261562 та №96289814 було затримано митним постом "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС України за усним розпорядженням на підставі статей 325, 338 Митного кодексу України для проведення митного огляду, про що Залізницю повідомлено листом від 15.05.2016р. №05/16.

Про затримку вагонів працівниками станції "Батьово" відповідно до статті 129 Статуту залізниць України складено акт загальної форми від 15.05.2016р. №10918 та направлено телеграфне повідомлення від 15.05.2016р. № 75 на станцію відправлення для інформування вантажовідправника.

У подальшому на виконання листа Закарпатської митниці ДФС України від 20.10.2016р. № 07-70-61/34/2813 вагон № 32261562 направлено на станцію "Колчино" Державного підприємства "Мукачівське лісове господарство".

22.10.2016р. затримання вагонів №32261562 та №96289814 закінчено (вантаж вивантажено на станції "Колчино" Львівської залізниці на під`їзній колії товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатоблагротехсервіс"), про що складено акт загальної форми № 70.

Крім того, 15.05.2016р. вагон № 96397542 та 18.05.2016р. вагон № 67610808 на станції "Чоп" Львівської залізниці було затримано митним постом "Чоп-Залізничний" Закарпатської митниці ДФС України на підставі пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2012р. № 465 та статей 218, 338 Митного кодексу України для проведення митного огляду, про що Залізницю повідомлено листом від 15.05.2016р. №07-70-61/60/38 та листом від 18.05.2016р. № 07-70-61/60/42.

Про затримку вагонів працівниками станції "Чоп" складено відповідні акти загальної форми № 7559 від 15.05.2016р. та № 7568 від 18.05.2016р. і направлено телеграфні повідомлення від 15.05.2016р. № 142 та від 18.05.2016р. № 202 на станцію відправлення для інформування вантажовідправника.

На виконання листа Закарпатської митниці ДФС України від 19.10.2016р. № 07-70-61/34/2802 вагони № 96397542 та № 67610808 направлено для вивантаження на станцію "Чоп" на контейнерний майданчик приватного акціонерного товариства "Закарпатінтерпорт".

23.10.2016р. затримання вагонів № 96397542 та № 67610808 закінчено (вантаж вивантажено на контейнерний майданчик приватного акціонерного товариства "Закарпатінтерпорт") про що складено акти загальної форми № 7041, № 7042.

12.07.2017р. Залізниця звернулася до Транспортної компанії з претензією від 13.06.2017р. № ЦТЛ-22/327 про сплату вартості додаткових послуг у розмірі 852 074,85 грн. Претензія залишена відповідачем без задоволення, що слугувало підставою для звернення з даним позовом.

Предметом позову у даній справі є питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача нарахованих перевізником додаткових платежів за час затримки вагонів.

При винесенні постанови, колегія суддів керувалась наступним.

Згідно із нормами статті 306 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі змістом статті 908 Цивільного кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Права, обов`язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457.

За умовами статті 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів».

З огляду на те, що перевезення вантажу залізничними вагонами, за затримку яких позивачем нараховані відповідачу додаткові платежі, є міжнародними залізничними перевезеннями, на правовідносини сторін поширюється дія УМВС.

За приписами § 6 статті 28 та § 1 статті 32 УМВС якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла з причин, незалежних від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в яком здійснюється оплата (§ 5 статті 31 УМВС).

Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

Пунктами 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 1139 від 25.02.1999р. передбачено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно із пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р., визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

З огляду на те, що затримка вагонів відбулась у зв`язку з проведенням митного огляду вантажу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Митного кодексу України.

Статтею 318 Митного кодексу України унормовано що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб (ч. 2 ст.218 МК України).

Враховуючи те, що дії щодо здійснення митного огляду є митними формальностями, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги статті 218 Митного кодексу України.

Таким чином, виходячи із системного аналізу змісту положень статей 28, 31, 32 УМВС, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) або уповноваженими ними особами незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Відповідно до § 1 та 2 статті 31 УМВС якщо договором перевезення не передбачено іншого, то оплата провізних платежів є обов`язком: 1) відправника - перевізникам, що приймають участь у перевезенні, за виключенням перевізника, який видає вантаж, за здійсненим ними перевезенням; 2) вантажоодержувачем - перевізнику, який видає вантаж за здійсненим ним перевезенням. По відношенню до неустойки діє такий самий порядок. Якщо відправник або одержувач вантажу виконання своїх зобов`язань (оплату провізних платежів), покладає на третю особу, то ця особа повинна бути зазначена відправником у накладній у якості платника і повинна мати договір з відповідним перевізником.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи затримані для проведення митних формальностей вагони: № 32261562, № 96289814, № 96397542, № 67610808 були відправлені за накладними: № 545590, № 545608, № 541656, № 544676 на виконання договору № 3126/167-2014 від 24.04.2014р. про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, укладеного Залізницею і Транспортною компанією.

При цьому за цим договором Транспортна компанія у правовідносинах із Залізницею виступає Замовником послуг, тоді як за накладними вантажовідправниками є треті особи: Сколівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс», Державне підприємство «Турківське лісове господарство» та Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство», а платником - Транспортна компанія на підставі § 2 статті 31 УМВС, що підтверджується графами 3, 111 накладних, де вантажовідправники зазначили код платника № 9326187 (код Транспортної компанії).

З врахуванням вищеописаних норм права та обставин даної господарської справи, встановивши факт доведеності надання Залізницею спірних додаткових послуг, пов`язаних з проведенням митних формальностей, які підлягають оплаті Транспортною компанією, як платником за накладними, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 852 074,85 грн.

Проте, як видно з матеріалів справи відповідач у поданому відзиві на позовну заяву № 1303 від 15.09.2017р. та треті особи 1, 2 у письмовому поясненні б/н від 30.10.2017р. та у відзиві на позов б/н та б/д просили відповідно до ст. 267 ГПК України застосувати строк позовної давності при вирішенні даного спору. Зокрема зазначили, що відповідно до заявленого позову, днем встановлення обставин, що спонукали позивача до пред`явлення позову у справі № 914/1791/17 є складення актів загальної форми про закінчення затримки вагонів від 22.10.2016р. № 70, від 23.10.2016р. № 7041 та від 23.10.2016р. № 7042, тому шестимісячний строк позовної давності обчислюється із дати складання акту загальної форми та закінчується у квітні 2017 року разом з тим позов до Господарського суду Львівської області подано у серпні 2017 року. Таким чином, строк позовної давності при поданні даного позову позивачем пропущено.

Приписами статті 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 та частини першої статті 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно із частиною 6 статті 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з перевезеннями вантажів у закордонному або міждержавному сполученні, порядок пред`явлення позовів та позовна давність встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

У зв`язку з відсутністю в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення положень щодо строків подання перевізником позовів до вантажовідправників колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуються норми національного законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 315 Господарського кодексу України та статті 137 Статуту залізниць України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Позовна давність є самостійним інститутом цивільного права, що може бути застосована до вимог зі спорів, що виникають у цивільних та господарських відносинах. Тобто, можливість її застосування підлягає дослідженню в кожному окремому випадку та при наявності певних підстав, позовна давність може бути застосована до всіх правовідносин, крім визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції обов`язок по оплаті спірних додаткових послуг ґрунтується не лише на умовах договору надання послуг, але й також і на умовах договорів перевезення (накладних: № 545590, № 545608, № 541656, № 544676) за якими відповідач виступає платником послуг з перевезення, тому спір у справі є саме таким, що випливає з перевезення вантажів залізницею, та до нього застосовуються положення частини 5 статті 315 Господарського кодексу України та статті 137 Статуту залізниць України.

Отже, перебіг позовної давності у даній справі починається з дня настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: закінчення затримки вагонів, нарахування платежів і зборів та складання відповідних актів загальної форми.

Як зазначалось вище, затримання вагонів № 32261562 та № 96289814 закінчилось 22.10.2016р., про що складено акт загальної форми № 70, а вагонів № 96397542 та № 67610808 - 23.10.2016р., що підтверджується актами загальної форми № 7041, № 7042.

Таким чином, строк спеціальної шестимісячної позовної давності за заявленими Залізницею вимогами закінчився відповідно 22.04.2017р. та 23.04.2017р.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що Залізниця звернулась до суду з даним позовом лише 23.08.2017р.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що до спірних правовідносин з перевезення вантажу у міжнародному сполученні, що виникли між сторонами у справі, має застосовуватися однорічна позовна давність за правилами § 1 та § 2 ст. 48 Додатку В до КОТІФ від 09.05.1980р., а не шестимісячний строк, передбачений статтею 137 Статуту залізниць України та частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України. Оскільки із аналізу положень статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення вбачається, що зазначена стаття визначає строки давності за позовами пред`явленими до перевізника. Інших положень щодо строків давності УМВС не містить.

Відповідно до положень статті 5 УМВС при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій уповноважена особа реалізовує свої права.

Таким чином, застосуванню підлягає ч. 5 ст. 315 ГК України, яка встановлює шестимісячний строк для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 11.12.2018р. у справі №914/1791/17.

З аналізу вищеописаних правових норм та матеріалів даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТзОВ «Галицька транспортна компанія» коштів у розмірі 852 074,85 грн., оскільки при заявленні даних позовних вимог позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення господарського суду Львівської області від 11.12.2018р. у справі №914/1791/17 необхідно залишити без змін.

Щодо заявленого третьою особою 1 та третьою особою 2 у відзивах на апеляційну скаргу клопотання про покладення на скаржника витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів відмовляє у задоволенні такого, оскільки дані вимоги не підтверджено документально (немає доказів їх оплати).

Керуючись, ст. ст. 86, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця», б/н від 22 січня 2019 року залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 11.12.2018р. у справі № 914/1791/17 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повну постанову складено 16 вересня 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.