ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" вересня 2019 р. Справа № 911/1080/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Фрей В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Хмельницької міської ради, м. Хмельницький

до приватного акціонерного товариства "Сільпо Рітейл", м. Вишневе, Києво - Святошинський р-н., Київська обл.

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача - Кучевська Г.В. за довіреністю

від відповідача - Гаврилюк А.В . згідно ордера

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача 275 894, 47 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку по вул. Зарічанській, 34 в м . Хмельницький.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що відповідач з 2012 року по 2018 рік був власником торгівельного центру з продажу продовольчих і непродовольчих товарів, площею 6 804, 4 кв.м. по вул. Зарічанській , 34 у м. Хмельницькому . Рішенням 36 сесії Хмельницької міської ради відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Зарічанській , 34 площею 3477 м. кв. в оренду. Однак, відповідач розробленого проекту землеустрою на затвердження міській раді так і не подав. Відповідно договору оренди землі - не уклав.

Таким чином, з 2012 року відповідач користується земельною ділянкою по вул. Зарічанській , 34 в м. Хмельницькому без правовстановлюючих документів, зокрема без укладеного договору, та, відповідно, без внесення орендної плати.

Проаналізувавши норми діючого законодавства, позивач дійшов висновку щодо того, що право на земельну ділянку в набувача будівлі, будинку, споруди (які перебувають на ній) виникає з моменту набуття прав на будівлю, споруду, будинок. Однак, реєстрація права власності на об`єкт нерухомості не тягне за собою безумовного переходу права власності на земельну ділянку під об`єктом нерухомості та вимагає окремого договірного регулювання, шляхом укладення договору оренди між власником землі та власником будинку (споруди). Таким чином, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно (будівля), у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку під таким майном. Зокрема, такий обов`язок покладається нормами ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Отже, відповідач правомірно володів лише торгівельним центром по вул. Зарічанській, 34 . Правовстановлюючих же документів на земельну ділянку (на якій розташований ТЦ) відповідач не отримав, жодних прав на її користування не оформив. Відповідно орендної плати не провів. Внаслідок цього, територіальна громада міста в особі позивача позбавлена можливості отримати відповідний дохід, а відповідач, в свою чергу, фактично збільшив свої доходи.

На підставі вказаного, Управлінням земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів на адресу Головного управління ДФС у Хмельницькій області, стосовно відповідача направлено запит з метою здійснення контролю за використанням земельних ділянок з порушенням земельного законодавства щодо інформації по сплаті оренди/земельного податку за земельну ділянку по вул. Зарічанській, 34 в м. Хмельницькому у період з 2016 по 2019 роки. На вказаний запит надано відповідь, де зазначено, що відповідач у 2016 році сплатив 133 340, 14 грн., у 2017 році - 105 289, 53 грн., у 2018 році - 50 561, 21 грн. Врахувавши вищевказану оплату, управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів здійснило розрахунок дійсного розміру орендної плати (з урахуванням нормативної грошової оцінки землі та вимог Податкового кодексу України), яку відповідач мав-би здійснити при умові укладення договору оренди землі. За результатами проведеного розрахунку, недоплаченими залишаються 275 894, 47 грн.

Законодавчим обґрунтуванням позову є норми ст. ст. 1212, 1214 ЦК.

Крім того, позивач вказує, що в 2016 році відповідач оплатив 133 340, 14 грн., у 2017 році - 105 289, 53 грн., у 2018 році - 50 561, 21 грн. Згідно ПКУ, рішення міської ради № 20 від 15.12.10 № 64 відповідач з 01.02.16 по 31.07.18 мав оплатити позивачу за користування земельною ділянкою 553 973, 69 грн. Враховуючи кошти, які відповідач оплатив - 278 079, 22 грн., залишок несплачених коштів дорівнює 275 894, 47 грн. При обрахунку орендної плати не бралася до уваги оплата здійснена відповідачем в січні 2016 року - 11 111, 66 грн.

Позивач, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду зазначив, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК.

Отже, положення ст. ст. 22, 1166 ЦК в такому випадку не повинні застосовуватися.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у відзиві позов не визнають, зазначають таке. Позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на ст. ст. 1212, 1214 ЦК та зазначає, що відповідач зберіг кошти, не сплачуючи орендної плати за користування земельною ділянкою в силу відсутності договору оренди. Тим самим, відповідач збільшив вартість свого майна, а позивач втратив належний дохід.

Відповідач вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, з огляду на таке. Діюче законодавство відображає загальний принцип цілісності об`єкта нерухомого майна із земельною ділянкою, на якій він розташований. Набуття земельної ділянки відповідачем обумовлюється набуттям ним права власності на будівлю, розташовану на ній. При цьому, існування будівлі без земельної ділянки неможливе.

З урахуванням ст. 120 Земельного кодексу України (у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю чи споруду фізичними чи юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля чи споруда, на умовах оренди) право власності на будівлю є безумовною підставою для виникнення права користування земельною ділянкою під відповідним майном, яке має бути оформлене відповідно до законодавства з урахуванням ст. 126 Земельного кодексу.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання або збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальним інститутом цивільного права. За змістом ст. 1212 ЦК безпідставно набутим майном є майно, набуте чи збережене особою за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений законом спосіб.

Враховуючи вищевказане, відповідач наголошує, що сам по собі факт відсутності оформлення права на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості відповідача (користувач земельною ділянкою) не може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК, оскільки право на користування землею, в силу приписів Цивільного та Земельного кодексів набуваються в момент набуття права власності на будівлю, розташовану на цій земельній ділянці.

Предметом позову є вимога про стягнення несплаченої орендної плати за користування землею, що перебуває в комунальній власності, через не укладення договору оренди. Внаслідок цього, як зазначає позивач, він не отримав дохід у заявленому до стягнення розмірі у вигляді неодержаної орендної плати. Проте, відповідач зазначає, що за визначенням ст. 22 ЦК, подібні втрати є збитками в вигляді упущеної вигоди. Таким чином застосування позивачем ст. ст. 1212, 1214 ЦК є безпідставним.

Крім того, відповідач, вказавши на норми ЦК України, які регулюють інститут позовної давності, зазначив, що обраний позивачем період розрахунку не отриманої орендної плати з 01.02.16 по 01.07.18 є невірним, а нарахування потрібно здійснювати з 24.04.16. Крім того, відповідач оплатив земельний податок за користування землею за період з 2016 по 2018 роки на суму 289 190, 88 грн. При цьому клопотання про застосування строку позовної давності не заявлялось.

Згідно розрахунку, що додається відповідачем за період з 24.04.16 по 27.08.18 земельного податку оплачено в сумі 253 320, 83 грн. Орендна плата в розмірі 3% за період з 24.04.16 по 01.07.18 складає 503 634, 76 грн. Різниця між нарахованою позивачем орендною платою та фактично сплаченим земельним податком складає 253 320, 82 грн., що на 22 573, 65 грн. менше заявлених до стягнення.

Матеріалами справи встановлено.

Згідно інформації з держреєстру речових прав на нерухоме майно № 162694005 від 08.04.19 за об`єктом - торгівельний центр з продажу продовольчих і непродовольчих товарів, загальною площею 6804, 4 м. кв., що знаходиться за адресою: Хмельницька область , м. Хмельницький , вул . Зарічанська, 34 зареєстровано 08.02.13 право приватної власності на ПАТ „Сільпо Рітейл" на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 15.12.12. Право приватної власності, згідно даної інформації (довідка № 162694005) на вищевказаний об`єкт за відповідачем припинено 25.07.18.

Згідно витягу з рішення 35 сесії Хмельницької міської ради від 05.03.14 № 67 міською радою прийнято рішення про надання ПАТ „Сільпо Рітейл" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 3 477 м. кв., розміщеної за адресою: м . Хмельницький , вул. Зарічанська, 34 .

16.01.19 Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів управління земельних ресурсів та земельної реформи звернувся листом № 147/02-12 до ГУ ДФС у Хмельницькій області та просив надати інформацію щодо сплачених сум орендної плати/земельного податку, зокрема щодо ПАТ „Сільпо - Рітейл" за земельну ділянку по вул. Зарічанська, 34 , кадастровий номер :03:002:0112.

На даний лист Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області надано відповідь, де вказано, що ПАТ „Сільпо - Рітейл" сплатило: у 2016 році - 133 340, 14 грн.; у 2017 році - 105 289, 53 грн.; у 2018 році - 50 561, 21 грн.

Також, 16.01.19 департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів управління земельних ресурсів та земельної реформи звернувся до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області листом за номером 148/02-13, де просив надати витяг з техдокументації про нормативну грошову оцінку земель, в тому числі земельної ділянки по вул. Зарічанська, 34, площею 0, 3477 га.

22.01.19 відділом у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надано витяг з техдокументації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул. Зарічанська, 34 в м. Хмельницький , площею 3477 кв.м., де зазначено, що нормативна грошова оцінка цієї ділянки дорівнює: в 2016 році - 7 366 671 грн.; у 2017 - 18 роках - 8 808 671 грн.

Як видно з розрахунку розміру орендної плати ПАТ „Сільпо - Рітейл" по вул. Зарічанська, 34 за період з 01.02.16 по 31.07.18, проведеного відділом оренди та продажу землі управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів, загальна сума неодержаного доходу від орендної плати за землю за період з 01.02.16 по 01.07.18 дорівнює 275 894, 47 грн.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 019 від 28.03.19, земельна ділянка кадастровий номер :03:002:0112, площею 0, 3477 га, по вул. Зарічанська, 34 в м. Хмельницький перебуває у власності територіальної громади м. Хмельницького в особі міської ради.

Також у справу додано платіжні доручення про оплату відповідачем податку за землю (призначення платежу - „налог за землю г. Хмельницкий, ул. Заречанская, 34", платник - ПАТ „Сільпо - Рітейл"): № 3332473 від 27.04.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3371865 від 25.05.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3414014 від 24.06.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3457189 від 27.07.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3492932 від 23.08.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3539434 від 28.09.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3577919 від 25.10.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3623519 від 24.11.16 на суму 11 398, грн.; № 3674673 від 27.12.16 на суму 11 398, 70 грн.; № 3716230 від 26.01.17 на суму 11 398, 64 грн.; № 3758532 від 24.02.17 на суму 12 082, 62 грн.; № 3808149 від 28.03.17 на суму 12 082, 62 грн.; № 3852575 від 25.04.17 на суму 12 082, 62 грн.; № 3900973 від 26.05.17 на суму 12 082, 62 грн.; № 3950098 від 27.06.17 на суму 6 508, 63 грн.; № 3991542 від 26.07.17 на суму 6 508, 63 грн.; № 4035287 від 22.08.17 на суму 6 508, 63 грн.; № 4090886 від 26.09.17 на суму 6 508, 63 грн.; № 4137036 від 24.10.17 на суму 6 508, 63 грн.; № 4192170 від 28.11.17 на суму 6 508, 63 грн.; № 4237537 від 22.12.17 на суму 6 508, 63 грн.; № 4279918 від 19.01.18 на суму 6 508, 63 грн.; № 4344693 від 27.02.18 на суму 6 503, 00 грн.; № 4390967 від 27.03.18 на суму 6 503, 00 грн.; № 4443933 від 24.04.18 на суму 6 503, 00 грн. № 4496318 від 22.05.18 на суму 6 503, 00 грн.; № 4557048 від 21.06.18 на суму 6 503, 00 грн.; № 4615573 від 24.07.18 на суму 6 503, 00 грн.; № 4577507 від 27.08.18 на суму 5 034, 58 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними письмові пояснення по суті справи та докази, та давши їм оцінку в сукупності, суд враховує таке.

Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

Як видно з матеріалів справи Хмельницькою міською радою прийнято рішення від 05.03.14 № 67, яким надано дозвіл відповідачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки по вул . Зарічанська , 34 в м. Хмельницький. Відповідно довідки з Держреєстру речових прав на нерухоме майно на вказаній земельній ділянці розташовано торгівельний центр з продажу продовольчих і непродовольчих товарів, який з 2012 по 25.07.18 належав відповідачу (що не заперечує відповідач). Таким чином, фактичне використання земельної ділянки відповідачем документально підтверджене.

В силу статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Обгрунтовуючи позов, позивач посилається на норми законодавства, які регулюють кондикційні відносини між сторонами, пов`язані з збереженням відповідачем майна без належних правових підстав, а саме - не оплатою оренди земельної ділянки попри фактичне користування нею, внаслідок не укладення договору оренди.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує про обрання позивачем неправильного способу захисту порушених прав, оскільки відносини, які склались між сторонами регулюються нормами законодавства, які пов`язані з відшкодуванням збитків (делікті відносини).

Оцінюючи доводи сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Верховний Суд у постанові від 07.06.19 у справі № 924/638/18 зазначив, що зі змісту глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та з урахуванням положень статті 1212 Цивільного кодексу України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і № 922/5468/14.

Врахувавши вищевказане, відсутність укладеного договору оренди між сторонами, станом на час вирішення справи, свідчить про позадоговірний характер спірних правовідносин (по факту), а відтак наявність ознак, що відносять такі правовідносини до кондикційних.

Відтак, суд вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки вказані відносини, до моменту укладення договору оренди мають ознаки кондикційних - позадоговірний характер та приріст майна у набувача (неоплата) без достатніх правових підстав. Ознаки ж деліктних відносин - зменшення майна, яке було наявне в позивача, відсутні.

Також, судом звертається увага, що частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України). В силу статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Як вбачається з рішення міської ради № 67 відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення землі саме в оренду. Таким чином, користування відповідачем земельною ділянкою по вул . Зарічанська , 34 в м . Хмельницький мала відбуватися виключно на підставі оренди. Користування в інший спосіб є порушенням вищевказаного рішення ради. Це є і порушенням законодавства, оскільки за змістом вищевказаних законодавчих норм право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Тому користування землею, яке в даному випадку можливе лише на умовах оренди, без договору є порушенням чинного законодавства та свідчить про незаконне (небажання вчиняти правочин, укладення якого є обов`язком) збереження потенційної орендної плати відповідачем за собою.

Потрібно зазначити, що спору по нарахуваннях не отриманих коштів у сторін немає. Зокрема, як видно з розрахунку відповідача, останній здійснив його, як і позивач за три періоди: 2016, 2017 та 2018 роки. При цьому, суми за 2017 та 2018 роки - 128 970, 60 грн. та 66 568, 87 грн. у розрахунках обох сторін співпадають. Різниться лише сума за 2016 рік (у позивача 80 355 грн., у відповідача 57 781, 35 грн.). Вказана різниця виникла тому, що відповідач вважає періодом розрахунку за 2016 рік - з 24.04.16 по 31.12.16 (на відмінну від позивача в якого період з 01.02.16 по 31.12.16) в силу врахування строку позовної давності.

Суд зазначає, що за ч. 3 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, відповідна заява має бути викладена в порядку ст. 169 ГПК в письмовій або усній формі (окрема процесуальна дія).

Зазначаючи про потребу врахування строку позовної давності при проведенні розрахунку, відповідач, в той же час, заяви про його застосування не подав. Таким чином, суд враховує розрахунок позивача, який включає оплати відповідача по земельному податку.

Як видно з складових розрахунку, недоотримані кошти включають елементи (3% від нормативної грошової оцінки та період) врахування яких дає суму, що перевищує проведену відповідачем оплату (земельний податок) та яку необхідно оплатити.

Отже, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Сільпо Рітейл" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, код 33870708) на користь Хмельницької міської ради (29000, м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 3, код 33332218, на рахунок 2002 , МФО 899998, , одержувач коштів: УК у м. Хмельницькому/ Хмельницький/ 24062200, банк одержувача - Казначейстро України (ЕАП)) 275 894, 47 грн. (двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири грн. 47 коп.) неотриманих коштів.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Сільпо Рітейл" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, код 33870708) на користь Хмельницької міської ради (29000, м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 3, код 33332218, р/р 2002, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код за , одержувач коштів: УК у м. Хмельницькому / м. Хмельницький/, 21080500, призначення платежу - інші надходження) 4 138, 42 грн. (чотири тисячі сто тридцять вісім грн. 42 коп.) судового збору.

Повний текст рішення складено 23.09.19.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук 3 прим:

1 - до справи

2 - Хмельницкій міській раді (29000, м. Хмельницький, вул. гагаріна, 3)

3 - ПАТ „Сільпо - Рітейл" (08132, Київська область, Києво - Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5)

Всім рек. з пов.