ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа№ 910/22516/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №УББ/240 від 06.07.2018 Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018

у справі №910/22516/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність"

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ "Міський Комерційний Банк" Оберемко Романа Анатолійовича,

про стягнення 1 123 850,05 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - Олійник О.С., ордер серія КВ №201702 від 11.12.17

від відповідача - Гуленко Ю.М., довіреність № 27-10493 від 20.06.19

від третьої особи - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Відкритий недержавний пенсійний фонд "Причетність" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення 1 123 850,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення вимог ч. 2 ст. 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», не вчиняються дії з повернення пенсійних активів Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність", внесених на строковий депозитний рахунок, згідно договору строкового банківського вкладу № 695/840-ЮО/Д від 19.12.2013. Крім того на суму заборгованості із повернення вкладу та процентів, позивачем нараховано інфляційні та три відсотки річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ "Міський Комерційний Банк" Оберемко Романа Анатолійовича.

06.02.2018 року представником позивача подано заяву про зміну підстав позову, яка прийнята до розгляду місцевим господарським судом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 (повний текст складено 20.06.2018) в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 29, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 48, 51 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», ст. ст. 1058, 1212 ЦК України та недоведення позивачем обставин набуття відповідачем належних недержавному пенсійному фонду коштів, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладено на позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Відкритий недержавний пенсійний фонд "Причетність", 06.07.2019 подав апеляційну скаргу №УББ/240 від 06.07.2018, просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/22516/17 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні усіх обставин справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник наполягає на тому, що у відповідності до імперативних приписів ч. 2 ст. 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» заборонено включення пенсійних активів до ліквідаційної маси банку. Також, позивач зазначає, що у встановлений в договорі строк сума вкладу Відкритому недержавному пенсійному фонду "Причетність" не повернута, а тому, на думку сторони, відповідач у відповідності до ст. 1212 ЦК України зобов`язаний був повернути суму вкладу та процентів. Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем та третьою особою встановленого ст. 1212 ЦК України обов`язку щодо повернення безпідставно набутих коштів - пенсійних активів позивача, останньому завдано шкоду у вигляді знецінення грошових коштів. Позивач, з посиланням на ст. 1166 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» просить стягнути суму вкладу та процентів, а також нараховані на них інфляційні та 3% річних. Також скаржник звертає увагу на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та Статуту Відкритого недержавного пенсійного фонду «Причетність» предметом діяльності позивача є здійснення недержавного пенсійного забезпечення з метою накопичення внесків учасників фонду з подальшим управлінням активами, що є виключним видом його діяльності. Щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, позивач вказує на неврахуванням судом приписів ст. 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та особливого правого режиму активів пенсійного фонду. Апелянт також вказує на помилковість висновків суду про недоведення позивачем факту набуття відповідачем спірних коштів, оскільки в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» активи позивача знаходяться у розпорядженні відповідача з огляду на втрату банком своєї господарської самостійності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 колегією суддів у складі: головуючого судді: Власова Ю.Л., суддів: Калатай Н.Ф., Пашкіної С.А. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/22516/17 задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/22516/17. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/22516/17. Справу призначено до розгляду на 19.02.2019.

23.01.2019 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач вказує на те, що між відповідачем та позивачем жодних договорів не укладалось. Третя особа, за доводами відповідача, не є установою яка здійснює управління активами недержавного пенсійного фонду, а також не виступає зберігачем пенсійних активів позивача. В депозитному договорі відсутні жодні посилання на те, що його укладено на користь фізичних осіб - учасників недержавного пенсійного фонду. Також відповідач зазначає, що у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування не відповідає за зобов`язаннями банку перед третіми особами. За доводами відповідача, Фонд гарантування не отримував будь-яких активів позивача, а тому не має законних підстав та правового механізму для повернення їх за рахунок власних коштів.

01.02.2019 від Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких сторона наполягає на наявності усього складу цивільного правопорушення та наявності збитків. Крім того, позивач зазначає, що розмір збитків, завданих в результаті протиправної бездіяльності відповідача з повернення пенсійних активів позивача, визначається сумою неповернутого вкладу та відсотками, в загальній сумі 629970,30 грн (578957,47 +51012,83). Позивач вважає безпідставним посиланням відповідача на неможливість застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, оскільки має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з поданням Відкритим недержавним пенсійним фондом "Причетність" заяв про відвід: 13.02.2019 судді Власову Ю.Л. та 02.04.2019 судді Калатай Н.Ф., розгляд справи неодноразово відкладався.

На підставі службової записки секретаря судової палати та розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/200/19 від 20.05.2019, у зв`язку з призначенням головуючого судді Власова Ю.Л. на посаду судді Верховного Суду у Касаційний господарський суд (Указ Президента України "Про призначення суддів Верховного Суду" від 07.05.2019 №195/2019), призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/22516/17.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.05.2019 апеляційну скаргу Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/22516/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 справу №910/22516/17 прийнято до провадження Північним апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено до розгляду на 01.07.2019.

28.05.2019 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів судом (вх. № 09.1-13/11028/19 від 25.08.2019).

28.05.2019 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відвід судді Мальченко А.О. від розгляду справи № 910/22516/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 заяву заяву Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" (вх. №09.1-19/346/19 від 28.05.2019) про відвід судді Мальченко А.О. від розгляду справи у справі №910/22516/17 визнано необґрунтованою, провадження у справі №910/22516/17 зупинено, матеріали справи передано для визначення автоматизованою системою, у відповідності до ст. 32 ГПК України, складу судової колегії для розгляду заяви про відвід суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2019 у складі колегії суддів: головуючого судді Доманської М.Л., суддів: Пантелієнка В.О., Верховця А.А. у задоволенні заяви Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" про відвід судді Північного апеляційного господарського суду Мальченко А.О. від розгляду справи у справі №910/22516/17 відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 апеляційне провадження поновлено, розгляд даної справи призначено на 01.07.2019.

01.07.2019 від Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" на електронну пошту суду надійшли клопотання № УББ/896 від 01.06.2019 про витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 01.07.2019, на підставі ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 09.09.2019. Клопотання позивача про витребування додаткових доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 207 ГПК України та необґрунтованості поважності причин пропуску процесуального строку, залишено без розгляду.

05.07.2019 представником позивача подано короткі пояснення по справі.

15.08.2019 позивачем засобами електронного зв`язку подано втретє клопотання про витребування доказів судом № УББ/930 від 14.08.2019.

27.08.2019 позивачем вчетверте подано клопотання про витребування доказів судом № УББ/930 від 14.08.2019.

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 09.09.2019 клопотання позивача про витребування додаткових доказів, дійшла висновку про залишення їх без розгляду як такі, що були подані поза межами процесуальних строків, а наведені в клопотанні доводи щодо причин пропуску процесуального строку не можуть бути визнані поважними в розумінні приписів ст. ст. 119, 207 ГПК України.

09.09.2019 від позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Представники третьої особи в судове засідання 09.09.2019 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с 144 том 6). Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання представників третьою особою не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду спору судом, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони та третьої особи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третьої особи, яка належним чином повідомлена про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник позивача в судовому засіданні 09.09.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 залишити без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

19.12.2013 року між Відкритим недержавним пенсійним фондом "Причетність" (вкладник за договором, позивач у справі), від імені якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська управляюча компанія», та Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний банк" (банк за договором, третя особа у справі) укладено договір банківського вкладу "Стандартний" № 695/840-ЮО/Д (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 19.12.2013 року) вкладник передає банку, а банк приймає від вкладника на строковий депозитний рахунок №401 (далі - рахунок або рахунок вкладника), грошові кошти в сумі 24 957,47 доларів США на умовах дійсного договору строком на 365 днів до 19 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 1.4. договору банк зобов`язується повернути вкладнику суму вкладу, що надійшла на рахунок, і проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених цим договором.

Згідно п. 2.1. вкладник перераховує грошову суму зазначену у п. 1.1. цього договору з власного поточного рахунку на рахунок, зазначений у договорі, протягом трьох банківських днів з дня неналежного оформлення цього договору.

Внесення/повернення грошових коштів на/з депозитний/ного рахунок/ку підтверджується випискою з рахунку, засвідченою штампом банка та підписом уповноваженого працівника банку. У виписці зазначаються: найменування банку, номер рахунку, грошові кошти, зараховані на рахунок та списані з рахунку, залишок грошових коштів на рахунку, а також дата зарахування та списання грошових коштів з рахунку (п. 2.3 договору)

Відповідно до п. 2.9 договору проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня що передує його поверненню вкладникові або списання з рахунку вкладника. Проценти нараховуються щомісячно в кожний останній робочий день місяця і в день закінчення дії договору.

У п. 2.12. договору зазначено, що сплата нарахованих процентів здійснюється в кінці дії договору шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, зазначений у розділі 7 цього договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Відповідно до п. 3.4.4. договору у випадку дострокового розірвання цього договору, або після закінчення строку вкладу, визначеному в п. 1.1, сплатити проценти і повернути вклад шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника.

Договір вважається укладеним з дня надходження коштів на вкладний рахунок. Строк дії договору збігається з датою повернення вкладу, визначеної в п. 1.1 цього договору (п. 5.1 договору).

За доводами позивача, на підставі депозитного договору № 695/840-ЮО/Д від 19.12.2013 Відкритим недержавним пенсійним фондом "Причетність" розміщено на строковому депозитному рахунку пенсійні активи фонду у розмірі 24 957,47 доларів США. Наведені обставинами учасниками справи не заперечуються.

Разом з цим, після закінчення строку дії договору позивач з листом від 05.03.2015 року № 01/66 звернувся до відповідача з вимогою повернути позивачу пенсійні активи, яка мотивована з посиланням на приписи ч. 2 ст. 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення». Вказана вимога згідно повідомлення про вручення рекомендованого відправлення № 491 отримана відповідачем 10.03.2015 (а.с. 50 том 1).

Оскільки сума вкладу та нарахованих, але не сплачених процентів, у встановлений договором строк, а також за вимогою позивача, не була повернута Відкритому недержавному пенсійному фонду "Причетність", останнім пред`явлено позов у даній справі про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збитків у вигляді неповернутого вкладу і процентів. Також, в порядку ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні та три відсотка річних.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач - Відкритий недержавний пенсійний фонд «Причетність» заснований та діє на підставі Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

У відповідності до розділу 2 Статуту ВНПФ «Причетність», затвердженого рішенням зборів засновників фонду - протокол № 15 від 07.10.2016 та погоджено рішенням Ради фонду - протокол № 45 від 07.10.2016 (а.с.198-224 том 1) Фонд створений з метою провадження діяльності з недержавного пенсійного забезпечення шляхом накопичення пенсійних внесків на користь учасників Фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійсненням пенсійних виплат учасникам Фонду у встановленому Законом порядку.

Предмет діяльності Фонду - сукупність організаційних, юридичних та інших передбачених законом дій, спрямованих на здійснення недержавного пенсійного забезпечення фізичних осіб: акумулювання, збереження і примноження пенсійних коштів з метою забезпечення прав учасників Фонду щодо отримання ними пенсійних виплат відповідно до вимог Закону (п.п. 2.2 Статуту ВНПФ «Причетність»)

У відповідності до п.п. 2.3 Статуту ВНПФ «Причетність» діяльність з недержавного пенсійного забезпечення є для Фонду виключним видом діяльності.

Таким чином, Відкритий недержавний пенсійний фонд «Причетність» є юридичною особою, створеною відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», має статус неприбуткової організації, функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам Фонду.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов`язані з цим видом діяльності, є Закон України «Про недержавне пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1057-IV).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» система недержавного пенсійного забезпечення - це складова частина системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов`язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат.

Недержавні пенсійні фонди, згідно частини другої цієї норми, є суб`єктами недержавного пенсійного забезпечення.

Недержавний пенсійний фонд - юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному законами України порядку (ст. 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення»).

Компанія з управління активами - юридична особа, яка провадить професійну діяльність з управління активами на підставі відповідної ліцензії на провадження такої діяльності (ст. 1 названого Закону).

За змістом ст. 38 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» управління активами пенсійного фонду здійснюється особою, яка провадить діяльність з управління активами пенсійного фонду, окремо щодо кожного пенсійного фонду відповідно до затверджених їх статутами пенсійних схем та інвестиційних декларацій у порядку, що визначається договором про управління активами пенсійного фонду і цим Законом, в тому числі шляхом надання відповідних розпоряджень торговцям цінними паперами та зберігачу.

На підставі договору про управління про управління активами недержавного пенсійного фонду №01/КУА від 19.04.2005 Товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська управляюча компанія" надає послуги з управління активами Фонду.

У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 6 Закону № 1057-IV недержавне пенсійне забезпечення є для пенсійних фондів виключним видом діяльності. Провадження пенсійними фондами іншої діяльності, не передбаченої цим Законом, забороняється.

Активи пенсійного фонду формуються за рахунок внесків до пенсійного фонду (пенсійних внесків) та інших надходжень до пенсійного фонду.

Пенсійні активи - активи пенсійного фонду, страхової організації, банківської установи, сформовані відповідно до цього Закону, за рахунок яких здійснюються пенсійні виплати (ст. 1 Закону № 1057-IV).

Згідно з п.п. 22.2 Статуту ВНПФ «Причетність», який кореспондується з приписами ч. 1 ст. 47 Закону № 1057-IV, пенсійні активи Фонду складаються з: активів в грошових коштах; активів в цінних паперах; інші активів згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.8 Положення про вимоги до осіб, що здійснюють професійну діяльність з управління активами інституційних інвесторів (діяльність з управління активами), щодо складу та структури активів недержавних пенсійних фондів, якими вони управляють, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 585 від 26.04.2016 активи пенсійного фонду можуть формуватися виключно внаслідок операцій, пов`язаних з провадженням пенсійним фондом діяльності з недержавного пенсійного забезпечення, відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Разом з цим, за змістом ч. 1 ст. 48 Закону № 1057-IV пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов`язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов`язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення, зокрема, інвестування відповідно до вимог цього Закону з метою отримання доходу на користь учасників фонду. Використання пенсійних активів для інших цілей забороняється.

Активи Фонду, у відповідності до п.п. 22.7, п.п. 22.8 Статуту ВНПФ «Причетність», можуть формуватися виключно внаслідок операцій, пов`язаних з провадженням Фондом діяльності з недержавного пенсійного забезпечення, відповідно до Закону. Інвестиційна діяльність з активами фонду здійснюється згідно із Законом та Інвестиційною декларацією Фонду.

Інвестиційна декларація, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» - документ, який визначає інвестиційну політику недержавного пенсійного фонду, основні напрями та обмеження інвестування активів недержавних пенсійних фондів відповідно до цього Закону.

Зміст представленої до матеріалів справи інвестиційної декларації Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність", затвердженої радою Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" згідно з протоколом №31 від 12.06.2014 року (далі - інвестиційна декларація; а.с. 225-236 том І) засвідчує, що до складу активів Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" належать, зокрема, пенсійні активи в грошових коштах, які розміщені на банківських депозитних рахунках (п. 6.2. інвестиційної декларації).

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсійні кошти, які обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду, є власністю такого учасника та використовуються на цілі, визначені цим Законом.

Сума пенсійних коштів, що належить кожному учаснику фонду, визначається шляхом множення кількості одиниць пенсійних активів фонду, облікованих на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду, на чисту вартість одиниці пенсійних активів фонду та відображається на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду. Сума пенсійних коштів усіх учасників пенсійного фонду дорівнює чистій вартості активів пенсійного фонду. Чиста вартість активів пенсійного фонду, кількість одиниць пенсійних активів фонду учасників фонду та чиста вартість одиниць пенсійних активів фонду визначаються кожного робочого дня. Використання пенсійних активів пенсійного фонду для цілей, не передбачених цим Законом, забороняється (ст. 51 Закону № 1057-IV).

У відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 49 Закону № 1057-IV інвестування пенсійних активів, призначених для виплати пенсійним фондом пенсії на визначений строк або для виплати довічної пенсії страховою організацією, здійснюється відповідно до вимог цієї статті. Усі надходження на поточні рахунки фонду мають бути використані за цільовим призначенням відповідно до статті 48 цього Закону протягом двох тижнів з дати зарахування цих коштів.

Таким чином, виходячи із правового аналізу вищенаведених норм законодавства в їх сукупності, судова колегія вважає, що недержавні пенсійні фонди не є власниками пенсійних активів та, відповідно, отриманого прибутку від інвестиційної діяльності, пов`язаної з депозитним розміщенням в банківських установах цих активів. Натомість, фізичні особи - учасники Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" є єдиними власниками активів фонду, в т.ч. і грошових коштів розміщених на строковому депозитному рахунку.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що угоди, укладені від імені позивача за рахунок пенсійних активів, спрямовані на отримання прибутку саме учасниками недержавного пенсійного фонду, а не фонду як юридичної особи.

За наведеного, доводи відповідача про те, що депозитний договір № 695/840-ЮО/Д від 19.12.2013 не містить посилань на розміщення коштів на користь третіх осію - учасників недержавного пенсійного фонду не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для відмови в задоволенні позову про повернення спірних сум, оскільки дані обставини не змінюють правової природи внесених позивачем грошових коштів на строковий депозитний рахунок, які є вкладами учасників недержавного пенсійного фонду та становлять сукупність пенсійних активів фонду. Характеристика тимчасово вільних коштів пенсійних активів також не виключає імперативний припис закону щодо виключного використання пенсійних активів фонду лише для цілей унормованих ст. 48 Закону № 1057-IV.

Як вже зазначалось у даній постанові, Відкритим недержавним пенсійним фондом "Причетність" у відповідності до умов договору № 695/840-ЮО/Д від 19.12.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.12.2013) здійснено розміщення на строковому депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ПАТ "Міський Комерційний Банк", грошових коштів в сумі 24957,47 дол. США. Строк вкладу до 19 грудня 2014 року. Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1060, ст. 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Виходячи із змісту правової природи даних правовідносин банківської сфери, судова колегія зауважує, що договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення у банка виникає обов`язок повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а вкладника - право вимагати виконання зазначених дій.

При цьому, зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

Так, відповідно до п. 1.4 Договору строкового банківського вкладу № 695/840-ЮО/Д від 19.12.2013 банк зобов`язався повернути вкладнику суму вкладу, що надійшла на рахунок, і проценти на неї на умовах та в порядку, встановленому цим Договором.

За змістом п. 2.7, п. 2.12 Договору днем повернення вкладу є день перерахування банком вкладу з рахунку на поточний рахунок вкладника, вказаний в розділі 7 цього Договору, якщо інше не передбачено Договором. Сплата нарахованих процентів здійснюється в кінці строку дії Договору шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, вказаний в розділі 7 цього Договору, якщо інше не передбачено Договором.

В розділі 7 Договору розміщені реквізити поточного рахунку позивача, відкритого в АТ «Укрсиббанк».

Судовою колегією встановлено, що доказів перерахування розміщених позивачем на строковому депозитному рахунку грошових коштів вкладу та процентів на поточний рахунок Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" матеріали справи не містять.

Водночас, на підставі постанови Правління Національного банку України №732 від 20.11.2014 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №124 від 20.11.2014 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Міський комерційний банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Міський комерційний банк".

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Міський комерційний банк" запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №36 від 17.02.2015 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації до 20.03.2015.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №187 від 19.03.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №64 від 20.03.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №356 від 17.03.2016 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" на два роки до 19 березня 2018 року включно та продовження повноваження ліквідатора ПАТ "Міський комерційний банк" Оберемка Р.А. на два роки до 19 березня 2018 року включно.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI)

Відповідно до ч. 1 ст. 35 названого Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд.

Частиною 1 статті 50 Закону № 4452-VI встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Положеннями частини 2 вказаної статті визначено, що до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

Згідно частини 2 статті 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків.

Пенсійні активи позивача були передані в банк - ПАТ "Міський комерційний банк" на підставі договору строкового банківського вкладу (депозитного договору) "Стандартний" №695/840-ЮО/Д від 19.12.2013.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Абзацом 4 пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України від 12.11.2003 № 492 визначено, що вкладний (депозитний) рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Отже, станом на дату початку запровадження тимчасової адміністрації та відповідно процедури ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" являвся зберігачем пенсійних активів позивача.

Разом з цим, частиною 2 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що майно, щодо якого банк є користувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має обов`язок з повернення власникам майна, зберігачем якого є банк, не залежно від підстав набуття останнім цього обов`язку - будь то договір зберігання, депозитний договір, або будь-який інший правочин у якому банк, що ліквідується виступає зберігачем майна.

Колегія суддів, серед іншого, вважає за необхідне зауважити, що на пенсійні активи недержавного пенсійного фонду розповсюджуються державні гарантії захисту інвестицій, що вказує на безумовний обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути їх позивачу.

Статтею 1 статті 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність", зокрема, визначено що недержавні пенсійні фонди здійснюють інвестиційну діяльність відповідно до законодавства, що визначає особливості їх діяльності.

Частиною 5 статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" встановлено, що держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб`єктів. Умови договорів, укладених між суб`єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії них договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, шо погіршують становище суб`єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Статтею 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій. Захист інвестицій забезпечується законодавством України, а також міжнародними договорами України. Інвесторам, у тому числі іноземним, забезпечується рівноправний режим, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру, які могли б перешкодити управлінню інвестиціями, їх використанню та ліквідації, а також передбачаються умови і порядок вивозу вкладених цінностей і результатів інвестицій. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Державні гарантії захисту інвестицій - це система правових норм, які спрямовані на захист інвестицій та не стосуються питань фінансово-господарської діяльності учасників інвестиційної діяльності та сплати ними податків, зборів (обов`язкових платежів). Державні гарантії захисту інвестицій не можуть бути скасовані або звужені стосовно інвестицій, здійснених у період дії цих гарантій.

До 11.07.2014 частина 5 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" мала наступну редакцію: активи недержавних пенсійних фондів, іпотечні активи, що перебувають в управлінні банку або є забезпеченням виконання зобов`язань за сертифікатами з фіксованою дохідністю, емітентом яких є банк, активи банку, включені до складу іпотечного покриття іпотечних облігацій, а також кошти на рахунку фонду фінансування будівництва або майно фонду операцій з нерухомістю, в тому числі кошти на його рахунку, що перебувають в управлінні банку, не включаються до ліквідаційної маси банку. Розпорядження цими активами здійснюється відповідно до Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" та "Про іпотечні облігації".

Таким чином, вказана правова норма до 11.07.2014 являла собою державну гарантію захисту інвестицій недержавного пенсійного фонду, оскільки захищала всі пенсійні активи недержавного пенсійного фонду від їх включення у ліквідаційну масу банку, а також імперативно встановлювала обов`язок подальшого розпорядження цими пенсійними активами виключно в порядку, визначеному Законом України "Про недержавне пенсійне забезпечення".

Проте, 11.07.2014 на підставі підпункту в) пункту 39) статті 9 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи" від 4 липня 2014 року №1586-УІІ викладено частину 5 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у новій редакції, зокрема, відносно активів недержавних пенсійних фондів норма закону була викладена таким чином: "Активи недержавного пенсійного фонду (крім депозитів), зберігачем яких є банк, не включаються до ліквідаційної маси такого банку. Повернення цих активів здійснюється відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення".

Отже, вказаними вище змінами до закону виключено такий вид активу недержавного пенсійного фонду, як "депозит", з переліку активів, які не включаються до ліквідаційної маси банку, що свідчить про скасування державних гарантій захисту такого виду інвестицій, як інвестування пенсійних активів недержавного пенсійного фонду, та про обтяжувальний характер таких змін для недержавного пенсійного фонду та його учасників.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність" встановлено, що державні гарантії захисту інвестицій не можуть бути скасовані або звужені стосовно інвестицій, здійснених у період дії цих гарантій.

Враховуючи те, що депозитний договір "Стандартний" №695/840-ЮО/Д від 19.12.2013 було укладено позивачем із банком ще до внесення змін у частину 5 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то державні гарантії захисту інвестицій недержавного пенсійного фонду, закріплені в ч. 5 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції до 11.07.2014 повинні розповсюджуватися і на спірні правовідносини.

В свою чергу, набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи" від 4 липня 2014 року №1586-VII, якими частина 5 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" була викладена у редакції, що звужує державні гарантії захисту інвестицій позивача, у відповідності до ст. 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність", ст. ст. 22, 58 Конституції України, не повинна мати юридичних наслідків для спірних правовідносин.

Таким чином, розпорядження пенсійними активами позивача, що розміщені на депозитному рахунку ПАТ "Міськкомерцбанк", може здійснюватись виключно в порядку, встановленому Законом України "Про недержавне пенсійне забезпечення", частинами 1, 2 статті 48 якого унормовано імперативні заборони включення пенсійних активів фонду до ліквідаційної маси банку та використання пенсійних активів в цілях не вказаних Законом № 1057-IV.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія вважає, що будь-які дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що не відповідають вказаним цілям використання пенсійних активів, в тому числі і включення пенсійних активів у ліквідаційну масу банку та/або погашення за їх рахунок вимог кредиторів банку є незаконними, та такими що порушують права як позивача, так і учасників недержавного пенсійного фонду.

Отже, відповідач не мав правових підстав вчиняти будь-яких дій із пенсійними активами позивача, окрім їх повернення останньому для подальшого використання у відповідності з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Судова колегія визнає слушними аргументи апелянта про те, що розміщена на строковому депозитному рахунку сума вкладу, яка є за своє правовою природою є пенсійним активом фонду в розумінні приписів ст. 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» підлягала поверненню позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України унормовано, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст. 224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; наявність збитків та їх розміру; причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; наявність вини порушника зобов`язання, тобто особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. На позивача, у такому випадку, покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд.

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (ч. 8 ст. 35 Закону № 4452-VI).

Пунктом 1 частини 3 статті 16 Закону № 4452-VI унормовано, що працівники Фонду під час виконання покладених на Фонд функцій перебувають під захистом закону: працівники Фонду не несуть відповідальність за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

В абзаці 4 частини 3 статті 16 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

У відповідності до ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» саме на Фонд безпосередньо (або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду) покладено обов`язок з формування ліквідаційної маси банку.

Згідно п. п. 2, 4 та 8 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, такі функції: 2) акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 нього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду; 4) здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; 8) здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Таким чином, з дня початку процедури ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 64 від 20.03.2015), на рахунку якого залишились пенсійні активи позивача, що не були провернуті банком Відкритому недержавному пенсійному фонду "Причетність" після спливу строку їх розміщення, припинилися всі повноваження органів управління банку та відповідно вказані повноваження (в тому числі щодо розпорядження належними позивачу пенсійними активами) перейшли до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Натомість, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при формуванні ліквідаційної маси банку допустила неправомірну бездіяльність з повернення розміщених позивачем на депозитному рахунку пенсійних активів недержавного пенсійного фонду. Крім того, ні відповідачем, ані третьою особою обставин невключення спірних сум коштів (депозиту та відсотків за даним депозитом) до ліквідаційної маси банку, в порядку ст. 74 ГПК України, не доведено.

Твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу щодо погашення вимог Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" в порядку приписів ч. 8 ст. 49 Закону № 4452-VI відхиляються апеляційною інстанцією, оскільки виходячи із мети недержавного пенсійного забезпечення, визначеного статусу пенсійних активів, банк, на момент формування ліквідаційної маси, має забезпечити наявність майна (коштів) у розмірі, співмірній із розміром активів (вимог) недержавного пенсійного фонду, які не включаються до ліквідаційної маси банку, для безумовного повернення таких активів (задоволення вимог) в позачерговому порядку, адже в іншому випадку, норма щодо не включення до ліквідаційної маси такого активу (частини 2 статті 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення"), не буде сприяти безумовному одержанню таких активів пенсійним фондом.

Щодо розміру шкоди, судова колегієя зазначає, що позивач обґрунтовує її розмір сумами неповернутого депозитного вкладу (578957,47 грн, еквівалент 24957,47 дол. США) та нарахованими, але не сплаченими, процентами на суму такого вкладу (51012,83 грн, еквівалент 2199,72 дол. США). Судом обставин невірності проведеного позивачем розрахунку не встановлено, а відповідачем та третьою особою жодними доводами та доказами не спростовано, розміру заявлених до стягнення вказаних сум.

Отже, протиправна бездіяльність відповідача з неповернення спірних сум вкладу та процентів перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачу/учасникам недержавного пенсійного фонду шкодою.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вже було встановлено, порушення при формуванні ліквідаційної маси третьої особи, призвело до порушення прав позивача, а положення ст. 16 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що за такі порушення шкода відшкодовується Фондом. Доказів відсутності вини відповідачем не представлено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що позивачем належними засобами доказування доведено протиправність поведінки відповідача у вигляді порушення норм чинного законодавства та неповернення спірних сум вкладу і відсотків, яке спричинило шкідливий результат для позивача у вигляді настання збитків, а відтак слід вважати доведеним причинний зв`язок між заподіяною шкодою (збитками) та протиправною бездіяльністю відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України доведено увесь склад цивільного правопорушення, як необхідної передумови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків в сумі 629970,30 грн (578957,47 грн сума вкладу + 51012,83 грн сума відсотків).

Поряд з цим, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України на суму завданого збитку у вигляді неповернутого вкладу та процентів нараховано інфляційні і три відсотка річних: 411511,66 грн інфляційні, нараховані за період неповернення основної суми вкладу; 42528,34 грн три відсотки річних, нараховані за період неповернення основної суми вкладу; 36270,12 грн інфляційні, нараховані за період неповернення відсотків; 3748,39 грн три відсотки річних, нараховані за період неповернення відсотків.

Твердження відповідача про те, що приписи названої норми цивільного законодавства регулюють зобов`язальні правовідносини та не поширюються на спірні правовідносини у даній справі є необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Тобто, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Судова колегія здійснивши перевірку проведеного позивачем розрахунку сум інфляційних та 3 % річних встановила, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення вищенаведених сум підлягають задоволенню, у розмірі заявленому позивачем.

Таким чином, надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позову Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" в повному обсязі.

При цьому, висновки місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог та, відповідно, відмову в їх задоволенні є такими, що були зроблені при невірному застосуванні норм матеріального права, а тому, в силу приписів ст. 277 ГПК України, наявні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2019 у справі № 910/22516/17 з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача. Питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено судом за результатами розгляду поданої представником позивача заяви про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/22516/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/22516/17 скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ідентифікаційний код 21708016) на користь Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 10; ідентифікаційний код 33320710) 578 957 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 47 коп. заборгованість з повернення основної суми вкладу, 411 511 (чотириста одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять) грн 66 коп інфляційні витрати, нараховані на суму неповернутого вкладу, 42 528 (сорок дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) грн 34 коп три відсотки річних, нараховані на суму неповернутого вкладу, 51 012 (п`ятдесят одна тисяча дванадцять) грн 83 коп заборгованість по відсоткам, 36 270 (тридцять шість тисяч двісті сімдесят) грн 12 коп інфляційні втрати, нараховані за неповернення відсотків, 3 748 (три тисячі сімсот сорок вісім) грн 39 коп три відсотки річних, нараховані за неповернення відсотків, 16 857 (шістнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн 75 коп судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

3. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ідентифікаційний код 21708016) на користь Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 10; ідентифікаційний код 33320710) 25 286 (двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 62 коп судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу №910/22516/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 17.09.2019.