ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019р. Справа № 917/1062/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми -Електрод", ідент.код 36066802, м. Суми, вул. Горького , 58

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5 , ідент. код 00131819

про стягнення 18 870,90 грн.,

Суддя Ореховська О.О.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Ланг О.О., довіреність від 19.07.2019р. за № 10-75/11144

В судовому засіданні 17.09.2019р. суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Суми -Електрод" (позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 1294/19 від 25.06.2019р.) до Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" про стягнення заборгованості за Договором № 1493 від 19.06.2015р. ( з додатками) в сумі 18 870,90грн., з яких 12 761,55 грн. основного боргу, 1 147, 94 грн. 3% річних та 4 961, 48 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо проведення розрахунку за отриманий від позивача товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка до цього часу ним не погашена.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.07.2019р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання у справі на 16.07.2019р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.07.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми -Електрод" залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків шляхом надання суду:

- документальних доказів правонаступництва між ТОВ "Фрунзе-електрод" ( сторони Договору № 1493 від 19.06.2015 р., покладеного в основу заявлених вимог позивача) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми -Електрод";

- документальних доказів здійснення часткової оплати відповідачем отриманого товару ( банківська виписка по рахунку, тощо...);

- належним чином посвідченої копії платіжного доручення № 577428 від 01.06.2016 р;

- належним чином посвідченої копії рахунку № 485.01/160460 від 13.05.2016 р.;

- належним чином посвідченої копії довіреності № 168 від 01.06.2016 р. на ОСОБА_1

26.07.2019р. від позивача надійшла заява за вих. № 2/391 від 24.07.2019р. (вх. № 7793) про залучення до справи витребуваних судом доказів, яка свідчить про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.08.2019р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.09.2019р. Явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Сторони у справі належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 16.08.2019р.

19.07.2019р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7556). У відзиві на позов відповідач заявив до суду клопотання про поновлення строку для подачі відзиву. В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає, що згідно ухвали суду від 01.07.2019р. відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 10 днів з дня отримання ухвали. Останній день строку подачі відзиву - 14.07.2019р. припав на вихідний день, а тому з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України днем закінчення строку вважається наступний за ним робочий день, тобто 15.07.2019р. У зв`язку з викладеним, відповідач просить поновити строку для подачі відзиву.

При розгляді зазначеного клопотання судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За приписами ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк для подання відзиву встановлений судом в п. 5 ухвали господарського суду Полтавської області від 01.07.2019р. - протягом 10 днів з дня отримання ухвали. Зазначену ухвалу відповідач отримав 04.07.2019р. (поштове повідомлення про вручення поштового відправлення - а.с. 23), отже останнім днем для подання відзиву є 14.07.2019 р. Оскільки останній день строку подачі відзиву - 14.07.2019р. припав на вихідний день, з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України останнім днем закінчення строку є перший після нього робочий день, тобто 15.07.2019р.

Відповідно до п. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив на позов відповідач здав на поштове відділення 15.07.2019р. (останній день строку подачі відзиву), що підтверджується відміткою підприємства зв"язку на конверті відповідача, а отже встановлений судом строк для подання відзиву відповідачем не пропущено.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, відповідач заперечує факт укладання між сторонами у справі Договору № 1494 від 19.06.2015р. Зазначає, що між сторонами був укладений Договір № 1493 від 19.06.2015р., за умовами якого позивач зобов"язався поставити та передати відповідачу у власність товар вироби з дроту, а саме: електроди з покривом для електродугового зварювання недорогоцінних металів (ДК 016:2010 25.93.15-10.00). Остання поставка товару по Договору була здійснена 02.06.2016р. на підставі накладної № 485.01/498. Відповідач у відповідності до п. 4.2. Договору здійснив оплату 50% вартості товару в сумі 12 761,55грн. згідно платіжного доручення № 577428 від 01.06.2016р. У відзиві на позов відповідач заперечує поданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань і надав свій контррозрахунок вказаних нарахувань за період з 23.06.2016р. по 22.06.2019р.

Також під час розгляду справи відповідач подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності (вх. № 7297 від 16.07.2019р., вх. № 9888 від 17.09.2019р.).

Позивач у своїх письмових поясненнях (вх. № 7791 від 26.07.2019р.) вважає твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду безпідставними за мотивами, викладеними у поясненні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву і просить суд застосувати до позовних вимог позовну давність.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

19.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Френзе-Електрод" (в подальшому змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Суми-Електрод" - а.с. 75-81) (позивач, за умовами договору - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (відповідач, за умовами договору - покупець) укладено Договір № 1493 від 19.06.2015р. (далі - Договір) (а.с. 9-10).

В подальшому сторони вносили зміни у зазначений Договір шляхом укладання додаткових угод до нього: № 1 від 24.06.2015р., № 2 від 30.12.2015р. (а.с. 11, 12).

Умовами Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар вироби з дроту, а саме електроди з покривом для електродугового зварювання з недорогоцінних металів (ДК 016:2010 25.93.15-10.00) (надалі - Товар або електроди ) згідно Таблиці № 1, зазначеної у п. 1.3 даного Договору, надалі - Таблиця. Найменування згідно з Класифікатором, асортимент, обсяг (кількість), ціна, технічні та інші вимоги до Товару визначаються у Таблиці до даного Договору (п. 1.1. Договору);

- поставка Товару здійснюється для Кременчуцької ТЕЦ (названа у подальшому Отримувач - Покупець), яка являється філією юридичної особи ПАТ "Полтаваобленерго" (п. 1.2. Договору);

Відповідно до п. 1.3. Договору найменування й ціна Товару, що є предметом Договору, наведені в Таблиці (в редакції додаткової угоди № 1 від 24.06.2015р. до Договору).

- ціна договору складає 149 879,70грн., крім того ПДВ 20%: 29 975,94грн.. Всього 179 855,64грн. (п. 2.1. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 24.06.2015р. до Договору);

- Товар поставлятиметься Отримувачу - Покупцю згідно Таблиці № 1 партіями, які будуть визначатись специфікаціями. Специфікація складається на підставі письмової заявки Отримувача-Покупця (допускається передача Заявки факсом або електронної пошти). Постачальник підтверджує одержану заявку шляхом підписання Специфікації до даного Договору та виставлення Покупцю рахунок-фактуру на оплату (п. 3.1. Договору);

- факти приймання - передачі товарів підтверджується оформленням видаткової накладної не товари. Перехід до покупця права власності на товар, що поставляється за цим Договором, відбувається в момент отримання Товару (п. 3.7., п. 3.8. Договору);

- умови оплати - сплачується 50% від вартості Товару згідно специфікацій в формі авансового платежу, відповідно до рахунку постачальника. Повна оплата здійснюється протягом 20 календарних днів після отримання Товару та вразі належного оформлення документів зазначених в п. 3.5. цього Договору. Платежі здійснюються з розрахункового рахунку Покупця, або Отримувача -Покупця ( п. 4.2. Договору);

- моментом виконання зобов"язання по оплаті вважається дата надходження коштів за товар на поточний рахунок постачальника.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору виставив відповідачу рахунок на оплату № 485.01/160460 від 13.05.2016р. на суму 25 523,10 грн. (а.с. 13) та здійснив поставку товару на суму 25 523,10грн., на підтвердження чого надав накладну № 485.01/498 від 02.06.2016р.

В супереч взятим на себе договірним зобов"язанням відповідач оплату за поставлений позивачем товар здійснив частково у формі авансового платежу в розмірі 50% від вартості товару, що становить 12 761,55грн. (платіжне доручення № 577428 від 01.06.2016р. - а.с. 89, виписка по рахунку - а.с. 90-91). Повна оплата товару, яка мала бути здійснена протягом 20 календарних днів після його отримання, відповідачем не проведена.

Станом на 22.06.2019р. заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар склала 12 761,55грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 1493 від 19.06.2015р. ( з додатками) в сумі 18 870,90грн., з яких 12 761,55 грн. - основний борг, 1 147, 94 грн. - 3% річних та 4 961,48грн. - інфляційні втрати.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст. ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та договору купівлі-продажу.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Поставка товару на суму 25 523,10грн. по Договору № 1493 від 19.06.2015р. підтверджується накладною № 485.01/498 від 02.06.2016р. (а. с. 14).

В супереч взятим на себе договірним зобов`язанням відповідач оплату за поставлений позивачем товар здійснив частково, у формі авансового платежу в розмірі 50% від вартості товару, що становить 12 761,55грн. (платіжне доручення № 577428 від 01.06.2016р. - а.с. 89, виписка по рахунку - а.с. 90-91). Повна оплата товару відповідачем не проведена, у зв"язку з чим на момент подання позивачем позову заборгованість відповідача за поставлений товар становить 12 761,55грн.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 7556 від 19.07.2019р.) факт поставки позивачем товару за Договором № 1493 від 19.06.2015р., а також факт часткової оплати товару зі свого боку в сумі 12 761,55грн. не заперечує. При цьому, у відзиві на позов відповідач заперечує факт укладання між сторонами Договору № 1494 від 19.06.2015р., на який у позовній заяві посилається позивач.

З цього приводу суд зазначає, що з огляду на докази, залучені до позовної заяви, а також надані позивачем під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позивач в тексті позовної заяви допустив технічну описку при зазначенні номеру Договору, який покладено в основу позовних вимог, а саме позивач в тексті позову ( а.с. 5 ) зазначив - Договір № 1494 від 19.06.2015р., замість необхідного - Договір № 1493 від 19.06.2015р.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором № 1493 від 19.06.2015р. в розмірі 12 761,55грн.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 4 961,48грн. інфляційних втрат за період липень 2016р. - лютий 2019р. та 1 147,94грн. 3% річних за період з 22.06.2016р. по 21.06.2019р. (а.с. 15-17).

У відзиві на позов відповідач заперечує поданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань і надав свій контррозрахунок вказаних нарахувань за період з 23.06.2016р. по 22.06.2019р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд дійшов до висновку, що дії відповідача є порушенням умов Договору № 1493 від 19.06.2015р. і є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розмір заявлених вимог про стягнення інфляційних нарахувань (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов`язань щодо оплати товару та в межах визначеного позивачем періоду (липень 2016р. - лютий 2019р.)) суд встановив, що визначена позивачем сума є завищеною. За розрахунком суду правомірною є сума інфляційних нарахувань у розмірі 4 908,97грн. (розрахунок залучено судом до матеріалів справи).

Стосовно контррозрахунку інфляційних нарахувань, наданого відповідачем, суд зазначає, що при обрахуванні інфляційних втрат відповідач не врахував приписи п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", згідно якого, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Також судом здійснено перевірку розміру нарахованих позивачем 3% річних (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов`язань щодо оплати товару та в межах визначеного позивачем періоду) та встановлено, що сума 3% річних в розмірі 1 147,94грн. є правомірною (розрахунок залучено судом до матеріалів справи).

Перевірка правильності розрахунку інфляційних витрат та 3% річних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Від відповідача надійшло клопотання (вх. № 7297 від 16.07.2019р., вх. № 9888 від 17.09.2019р.) про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до умов договору покупець здійснює повну оплату товару протягом 20 календарних днів з дня його отримання (п. 4.2. Договору).

Згідно накладної № 485.01/498 від 02.06.2016р. товар на загальну суму 25 523,10грн. відповідачем одержано 02.06.2016р. Таким чином, починаючи з цієї дати слід рахувати строк відстрочення платежу. Останнім днем виконання зобов`язання є 22.06.2016р.

Отже даному випадку перебіг позовної давності починається з 23.06.2016р.

З огляду на 3-річний строк позовної давності за вимогами позивача строк позовної сплинув 23.06.2019р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовною заявою до суду 22.06.2019р., що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті позивача, а отже 3 - річний строк позовної давності для звернення з позовом за вищевказаними вимогами позивачем не пропущено.

З урахуванням викладеного, клопотання відповідача (вх. № 7297 від 16.07.2019р., вх. № 9888 від 17.09.2019р.) про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 12 761,55грн. основного боргу, 4 908,97грн. інфляційних нарахувань, 1 147,94грн. 3% річних обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129 (ч. 1), 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5 , ідент. код 00131819) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми -Електрод" ( ідент.код 36066802, м. Суми, вул. Горького , 58) 12 761,55грн. основного боргу, 4 908,97грн. інфляційних нарахувань, 1 147,94грн. 3% річних, а також 1 915,67грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19.09.2019р.

Суддя О.О. Ореховська