ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 910/1869/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 17.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.06.2019 (повне рішення складено 21.06.2019)

у справі №910/1869/19 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна агенція "Титан Безпека"

2) Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг"

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна агенція "Титан Безпека" та Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання недійсним договору.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті" посилалося на те, що договір управління майном (активами) від 15.01.2019 укладений без необхідного обсягу повноважень з боку відповідача-2 та за наявності не припиненого права позивача на користування спірним майном.

У відзивах на позов відповідачі заперечували проти позову, посилаючись на те, що на момент укладення спірного договору була чинна ухвала суду про накладення арешту на таке майно; стверджували про надання відповідачу-2 повноважень на управління таким майном, що, на їх думку, повністю спростовує твердження позивача, викладені у позовній заяві. Крім того, у поданому відзиві на позову заяву відповідач-2 вказував на недоведення позивачем наявності у нього порушеного права внаслідок укладення між відповідачами спірного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Холдинг» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/1869/19 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж Ріелті» відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування порушених прав та законних інтересів позивача внаслідок укладення оспорюваного договору. Також суд стверджував, що ухвала слідчого судді від 11.12.2018 у справі №757/61413/18-к, якою визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі Національному агентству у володіння, користування та розпорядження майна, яке було предметом спірного договору, була обов`язковою та підлягала виконанню на момент укладення спірного договору управління.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/1869/19 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що судом першої інстанції не було враховано того, що ухвала слідчого судді від 11.12.2018 у справі №757/61413/18-к не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак договір управління майном, укладений на її підставі, підлягає визнанню недійсним. Також, апелянт стверджує, що при укладанні спірного договору було порушено його право користування майном, управління яким є предметом спірного договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 у складі колегії суддів: Коробенка Г.П. (головуючий), судді Кравчук Г.А., Чорногуз М.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж Ріелті» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/1869/19. Розгляд апеляційної скарги призначено на 08.08.2019. Роз`яснено учасникам судового провадження право подати до Північного апеляційного господарського суду відзиви на апеляційну скаргу, будь-які заяви, клопотання, заперечення.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 для розгляду справи № 910/1869/19, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чорногуза М.Г., сформовано колегію суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий, доповідач), Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 постановлено здійснювати розгляд справи №910/1869/19 по суті спочатку колегією суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий, доповідач), Кравчук Г.А., Тарасенко К.В. Справу призначено до розгляду на 17.09.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач-1 та третя особа не скористалися правом, наданим ч. 1 ст. 263 ГПК України, не подали суду письмових відзивів на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 17.09.2019 представник відповідача-2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Представники позивача, відповідача-1 та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання не була визнана судом обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників позивача, відповідача-1 та третьої особи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Холдинг» (орендодавець, третя особа у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж Ріелті» (орендар, позивач у справі) був укладений договір оренди №13-31-33, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Писаковською О.І. за реєстровим №2257, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язався передати орендареві у строкове платне користування приміщення - нежитлову будівлю, виробничий корпус №3, загальною площею 18166,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, а орендар зобов`язався прийняти у строкове платне користування вказане приміщення, та сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Колегією суддів встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000224, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.08.2018 у справі №757/37270/18-к задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на майно та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно, яке перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Холдинг», в тому числі на нежитлову будівлю - виробничий корпус №3, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33. Також вказаною ухвалою передано арештоване майно в управління відповідача-2.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.11.2018 у справі №11- сс/824/420/2018 вказану ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.08.2018 скасовано, постановлено нову ухвалу, якою накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно, яке перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Холдинг».

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від у справі №757/61413/18-к визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні №000254 від 19.11.2017 шляхом передачі у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Національному агентству в управління майно з метою забезпечення збереження, в тому числі збереження економічної вартості, речові докази у вигляді нерухомого та рухомого майна, заборонивши власникам володіння, розпорядження та користування ними. До переліку нерухомого майна вказаною ухвалою віднесено також нежитлову будівлю - виробничий корпус №3, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Холдинг».

15.01.2019 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (установник управління, відповідач-2 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронна агенція «Титан Безпека» (управитель, відповідач-1 у справі) укладено договір управління майном (активами), відповідно до умов якого установник управління на невизначений строк передає управителю, а управитель приймає в управління об`єкти нерухомого майна (актив) та протягом строку цього договору за плату зобов`язується здійснювати від свого імені управління активами, а саме нежитловою будівлею - виробничий корпус №3, загальною площею 18166,4 кв.м, розташованою за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, реєстраційний номер 0, власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Холдинг».

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, управління активами за цим договором здійснюється управителем в інтересах вказаних нижче осіб: власника активів - в частині збереження та збільшення економічної вартості активів ефективності управління активами - з метою забезпечення можливості повернення активів власнику у разі настання визначеної законом підстави такого повернення;держави України - в частині збереження та збільшення економічної вартості активів ефективності управління активами - з метою забезпечення: 1) виконання визначеного кримінальним процесуальним законодавством України завдань арешту активів як заходу забезпечення відповідного кримінального провадження; 2) можливості примусового стягнення активів на користь держави Україна у визначеному законом правовому режимі у разі настання визначеної законом підстави такого стягнення; 3) надходжень до Державного бюджету України доходів від управління активами у порядку, на умовах та у розмірах, визначених законодавством та цим договором; установника управління - в частині забезпечення виконання ним визначених законом функцій та повноважень з управління активами.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» управління активами - діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.

Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року. Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора. У разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень. У разі прийняття в управління цінних паперів інформація також надсилається відповідним учасникам депозитарної системи України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-2 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскільки ухвала Печерського районного суду міста Києва від 10.08.2018 була скасована в частині передання відповідачу-2 в управління спірного нерухомого майна, Національне агентство було позбавлено можливості здійснювати заходи з управління таким нерухомим майном. При цьому, на думку позивача, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 11.12.2018, на виконання якої був укладений спірний договір, суперечить нормам кримінального процесуального законодавства, оскільки слідчий суддя не мав повноважень вирішувати питання про заборону користування або розпорядження арештованим майном. Крім того, позивач вважає, що вказана ухвала, в порушення кримінального процесуального законодавства, не відповідає змісту ухвали Київського апеляційного суду від 13.11.2018 у справі №11-сс/824/420/2018, а розширює його.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не погоджується із вказаними твердженнями апелянта, виходячи з наступного.

Як встановлено вище, договір управління майном від 15.01.2019 укладено на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №757/61413/18-к, яка на дату укладення договору була чинною.

Посилання скаржника на те, що вказана ухвала прийнята з порушеннями кримінального процесуального законодавства, судовою колегією не приймаються, оскільки з`ясування законності підстав прийняття Печерським районним судом міста Києва вказаної ухвали не є предметом даного спору та виходить за межі юрисдикції господарських судів.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

В даному випадку, ухвала слідчого судді від 11.12.2018 у справі №757/61413/18-к, якою визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні (в тому числі, нерухомого майна третьої особи) шляхом передачі Національному агентству у володіння, користування та розпорядження, була обов`язковою та підлягала виконанню на момент укладення спірного Договору управління.

Таким чином, на переконання колегії суддів, спірний договір не порушує жодних актів цивільного законодавства. Також матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що спірним договором порушуються інтереси держави і суспільства. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині судом відхиляються.

Наведеним спростовуються також доводи скаржника про те, що відповідач-2 не мав достатніх повноважень на укладення спірного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених прав і охоронюваних законом інтересів, відтак захисту підлягає вже порушене право особи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що при укладанні спірного договору було порушено його право користування майном, управління яким є предметом спірного договору.

Проте, зазначені доводи судовою колегією не приймаються, оскільки позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів існування його порушених прав та законних інтересів внаслідок укладення оспорюваного Договору управління, на захист яких спрямований даний позов.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж Ріелті" про визнання недійсним договору управління майном (активами) від 15.01.2019 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж Ріелті» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/1869/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/1869/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1869/19 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

повний текст постанови складено 19.09.2019

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

К.В. Тарасенко