ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1976/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1976/19

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України /01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. №6/

до відповідача: Одеського геріатричного будинку інтернат / АДРЕСА_1 , м АДРЕСА_2 Одеса АДРЕСА_3 .2/

про стягнення 1 736,74грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Одеського геріатричного будинку інтернат 1 736,74грн., де 1 625,88 грн. пеня, 110,86 грн. 3% річних.

Підставою для подання позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань по укладеному між ними договору постачання природного газу №2836/15-ТЕ(Т)-23 від 09.11.2015р. в частині строків проведення оплати за отриманий газ.

Позивач вказує, що 09.11.2015 р. між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Одеським геріатричним будинком інтернат укладено договір №2836/15-ТЕ(Т)-23 постачання природного газу, на виконання умов якого позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 117 568,20грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Так, позивач вказує, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 6.1 договору.

Так, позивач з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 1 625,88грн.

Також, позивачем відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 110,86грн.

01.08.2019р. від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№15318/19), в якому позов не визнає, з наступних підстав. По-перше, вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки основний борг погашено у повному обсязі у 2016р. По-друге, не підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафних санкцій за зобов?язаннями 2015р., з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, строк якої визначений статтями 223 ГК України та 256 ЦК України.

15.08.2019р. до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№16346/19), в якій позивач із позицією відповідача стосовно пропуску позовної давності не погоджується, з підстав того, що п.10.3 договору постачання природного газу №2836/15-ТЕ(Т)-23 від 09.11.2015р. сторони у добровільному порядку дійшли згоди про те, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду за захистом своїх прав, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлено тривалістю у 5 років. Враховуючи наведене, позивач стверджує, що строк позовної давності не пропущено.

02.09.2019р. від Одеського геріатричного будинку - інтернат надійшли заперечення (вх.№17510/19), в яких останній незгодний в повному обсязі з вимогами AT НАК Нафтогаз України щодо стягнення пені та трьох відсотків річних у загальному розмірі 1 736,74 грн. на підставі наступного.

Згідно умовам укладеного між Позивачем та Одеський геріатричний будинком - інтернатом 09.11.2015 року договору постачання природного газу №2836/15 - ТЕ(Т)-23, AT Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у період з 01.10.2015р. по 31.12.2015р. постачав природний газ відповідачу з виключно цільовим використанням - для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1 договору), а саме, громадян похилого віку, ветеранів війни і праці, інвалідів, які потребують постійного стороннього догляду та побутового обслуговування та проживають у будинку - інтернаті на постійній основі.

Для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води Одеський геріатричний будинок - інтернат має на балансі (в оперативному управлінні) котельню, що підтверджує наданими до матеріалів справи доказами.

Таким чином, за твердженнями відповідача відповідно до умов договору останній, виступав як теплогенеруюча організація та не є фактичним споживачем газу.

А тому, з урахуванням зазначеного, позивачем, всупереч вимог, встановлених ч.3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, були нараховані штрафні санкції та проценти річних на заборгованість, яка була повністю сплачена відповідачем до набрання чинності відзначеним Законом - до 30.11.2016 року, тобто за твердженнями відповідача таке нарахування є незаконним, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач - AT НАК Нафтогаз України, в письмових поясненнях (вх.№18079/19) не згодний із позицією відповідача щодо застосування приписів ч.3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, що правовідносин, які виникли між сторонами договору №2836/15 - ТЕ(Т)-23 від 09.11.2015р., з огляду на наступне.

В ст.ст.1, 2, 3 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії законодавцем встановлено, що списання заборгованості згідно ч. 3 ст.7 вказаного закону є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст.1 закону;

дія закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організацій, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст. 2 закону; учасниками процедури врегулювання заборгованості (у тому числі процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру - ст.1 Закону; для участі у процедурі списання підприємства та організації мають бути включені до реєстру - ст. 3 Закону. Однак, як стверджує позивач, матеріали цієї справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч. 3 ст.7 закону є неправомірним. При цьому позивач зазначає, що аналогічна позиція стосовно обов`язковості включення до реєстру підприємств, що є учасниками процедури врегулювання заборгованості, викладена у ряді постанов Вищого господарського суду України, зокрема у справах №910/15010/16, №910/16766/13, № 914/2851/16, № 922/1110/15, № 908/3125/16, № 922/4355/14, №908/2114/16, №910/17076/16, №914/1111/16, №912/3303/16, №927/1442/15, № 910/15873/13, № 917/348/16, № 911/3951/16 від 02.10.2017 року.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2019р. позовна заява вх.№2027/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.07.2019р. прийнято позовну заяву (вх.№2027/19) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/1976/19 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника (вх.№17034/19 від 27.08.2019р.), судом було задоволено.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Представник Позивача у судове засідання по суті не з`явився, з підстав заявленого клопотання за вх.№17034/19 від 27.08.2019р.

Представник Відповідача у судове засідання по суті не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

10.09.2019р. судом було постановлено вступну та резолютивну частини рішення в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

09.11.2015р. між ПАТ НАК Нафтогаз України (постачальник) та Одеським геріатричним будинком інтернат (споживач) було укладено договір №2836/15-ТЕ (Т)-23, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2015р. природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Постачальник передає споживачу з 01.10.2015р. по 31.12.2015р. (включно) газ, обсягом до 54,45тис. куб.м. (п.п.1.1., 1.2., 2.1. договору).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п.3.4. договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р.).

Згідно п.5.2. договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р. ціна за 1000 куб.м. газу становить 1770,74грн., крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати за 1000куб.м. природного газу 2 495,25грн., крім того ПДВ 20% - 499,05грн., всього з ПДВ 2 994,30грн.

Відповідно до п.п.6.1., 6.2. договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р. оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.п.8.1., 8.2. договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р.).

Згідно п.10.3. договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до розділу 12 договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р. договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріпленні їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №3 від 14.12.2015р. до договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р., викладено п.2.1., як: Постачальник передає споживачу з 01.10.2015р. по 31.12.2015р. (включно) газ, обсягом до 39,264 тис. куб.м.

На виконання умов договору №2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015р. позивачем відповідачу було поставлено газ за актами приймання-передачі від 30.11.2015р., 31.12.2015р.

На підтвердження проведення повної, але несвоєчасної оплати відповідачем за поставлений газ позивач подав до справи виписку по особовому рахунку Одеського геріатричного будинку - інтернат за період з 01.11.2015р. по 31.07.2018р.

Факт наявності котельні відповідач підтверджує наступними документами: - робочим проектом котельні 2,0 МВт для теплопостачання будинку - інтернату; - свідоцтвом про право власності, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно разом з технічним паспортом на громадські будівлі (котельня - літ. «В»); - інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 68071088; - додатком до акту прийому - передачі від 25.10.2006 року (вих.№6/242 від 15.03.2007 року); - наказом Головного управління праці та соціальної політики від 14.02.2007р. № 29 «Про прийняття на баланс закінченого будівництвом об`єкту «Одеський геріатричний будинок - інтернат» на 213 місць, що розташований за адресою: вул. Паустовського, 2».

Довідкою від 02.09.2019р. №486, Одеський геріатричний будинок інтернат, підтверджує, що об`єкт нерухомого майна котельня, 2,0 МВт, яка позначена у технічному паспорті на громадський будинок під літ. «В», належить на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст Одеської області в особі Одеської обласної ради згідно свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі серії НОМЕР_1 , виданого 16.09.2008р., зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.11.2008р. за реєстраційним №25285436. Зазначений об`єкт нерухомого майна знаходиться на балансі в оперативному управлінні Одеського геріатричного будинку інтернат.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 226 „Деякі питання акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України, яка набрала чинності 20.03.2019 р., було змінено тип ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, вищевказаний договір постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як з`ясовано судом, на виконання вищенаведених умов договору ПАТ НАК Нафтогаз Україна з листопада по грудень 2015р. включно було поставлено, а Одеським геріатричним будинком - інтернат прийнято природного газу на загальну суму 117 568,20грн. згідно актів приймання передачі природного газу від 30.11.2015р., 31.12.2019р.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем природного газу від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений природний газ відповідно до чинного законодавства та умов договору до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, за умовами п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За ствердженнями позивача, останній сумлінно виконував свої обов`язки за договором, тоді як відповідачем протягом періоду поставки несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, що не спростовано останнім в ході розгляду справи. У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов`язання з оплати природного газу, поставленого в листопаді - грудні 2015 року, позивачем відповідно до п. 8.2 договору було нараховано пеню за період з 17.11.2015 р. по 21.12.2015 р. в розмірі 1 223,39 грн., за період з 15.12.20155р. по 23.12.2015р. у розмірі 401,95грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 83,45 грн. за період 17.11.2015 р. по 21.12.2015 р. та в розмірі 27,41 грн. за період з 15.12.2015 р. по 23.12.2015р., які заявлені до стягнення.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку штрафних санкцій, за поставлений у листопаді 2015 року природний газ на суму 29 008,78 грн. відповідачем здійснено остаточну оплату 22.12.2015р., на суму 37048,47грн. 24.12.2015р., за поставлений у грудні 2015 року природний газ на суму 51 510,95 грн. відповідачем здійснено остаточну оплату 15.01.2016р.

Так, судом з`ясовано, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило позивачу вартість поставленого в листопаді - грудні 2015 року природного газу за актами приймання-передачі в сумі 117 568,20 грн., проте з порушенням строків щомісячних оплат.

Разом з тим невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

При цьому боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, оскільки відповідач належним чином не виконав передбачені договором № 2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015 р. зобов`язання з оплати природного газу, поставленого в листопаді - грудні 2015 року, позивачем відповідно до п. 8.2 договору було нараховано 1 625,88 грн. пені, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в розмірі 110,86 грн.

Однак, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії № 1730-VIII.

Згідно преамбули Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Виходячи зі змісту статті 2 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Статтею 4 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії встановлено, що взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення: кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів; кредиторської заборгованості оптового постачальника електричної енергії перед теплогенеруючими організаціями в обсязі спожитої для виробництва та надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричної енергії (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків; кредиторської заборгованості підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків; зобов`язань учасників процедури врегулювання заборгованості перед державним бюджетом. Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

В частинах 1, 2, 3 статті 5 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії передбачено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року. Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 6 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 1 липня 2016 року для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на 31 грудня 2016 року, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості. Реструктуризація заборгованості за спожиту електричну енергію здійснюється шляхом розстрочення платежів на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Положеннями частини 3 статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, даною нормою матеріального права, яка є нормою прямої дії, законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань - лише за умови погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності вказаним Законом, зважаючи на що не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов. Відтак, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, зважаючи на що судом не приймаються до уваги твердження позивача про необхідність включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість за поставлений природний газ у листопаді - грудні 2016 року відповідачем погашена в повному обсязі 15.01.2016р., тобто до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, зважаючи на що станом на 11.07.2019 р. (дата звернення ПАТ НАК Нафтогаз Україна із даною позовною заявою до суду) у позивача були відсутні правові підстави для нарахування пені та 3% річних за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором № 2836/15-ТЕ (Т)-23 від 09.11.2015 р., оскільки ч. 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Окремо, суд відзначає, що Одеський геріатричний будинок інтернат, використовував поставлений за цим договором природний газ у повному обсязі виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, як то визначено умовами спірного договору, є теплогенеруючих організацією, яка має на своєму балансі (в оперативному управлінні) котельню, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 07.02.2019 року по справі №927/1152/16 аналіз наведених норм Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд також й у постанові від 29.01.2018 р. по справі № 904/10745/16, вказавши, що до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості), оскільки за загальним правилом (частина 1 стаття 58 Конституції України) закон не має зворотної дії в часі. Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

За таких обставин, з огляду на вказане суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що для участі у процедурі списання підприємства та організації мають бути включені до реєстру за ст. 3 вказаного Закону. При цьому посилання позивача на правові позиції Вищого господарського суду України, зокрема, у справах № 910/15010/16, № 910/16766/13, № 914/2851/16, № 922/1110/15, № 908/3125/16, № 922/4355/14, № 908/2114/16, № 910/17076/16, № 914/1111/16, № 912/3303/16, №927/1442/15, № 910/15873/13, № 917/348/16, № 911/3951/16, як на підставу обов`язковості включення боржника до реєстру підприємств, що є учасниками процедури врегулювання заборгованості, судом до уваги не приймаються, оскільки у 2018 році Верховним Судом були ухвалені судові рішення у зв`язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Зокрема, у справах № 908/3125/16 та № 908/2114/16 Верховним Судом були прийняті постанови від 23.05.2018 р., в яких суд дійшов висновку про те, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії та не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Крім того, судом критично оцінюються посилання позивача на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 р. по справі № 908/3211/16, оскільки у вказаній постанові відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а викладено лише фактичні обставини щодо такого включення відповідача у вказаній справі.

Таким чином, враховуючи те, що основна заборгованість за поставлений природний газ у листопаді - грудні 2015 року відповідачем була погашена в повному обсязі до набрання чинності Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, відповідно відсутні підстави для нарахування відповідачу пені в сумі 1625,88грн. та 3% річних в сумі 110,86 грн. за прострочення оплати за переданий природний газ.

Стосовно тверджень відповідача щодо неможливості стягнення штрафних санкцій, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень пункту 10.3 договору, строки в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється як 5 (п`ять років).

Отже, умовами договору передбачено збільшений строк позовної давності, який позивачем не пропущений.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є необґрунтованими, не відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - відмовити.

2.Понесені Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України /01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, / судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1921грн. покладаються на платника.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повне рішення складено 16.09.2019р.

Суддя О.В. Цісельський