УХВАЛА

м. Київ

25.09.2019Справа № 910/3287/19
Суддя Господарського суду міста Києва Приходько І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді від розгляду справи

за позовом Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед"

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_1

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг"

2. ОСОБА_3

про визнання недійсним правочину, витребування частки (корпоративних прав) у статутному капіталі юридичної особи з чужого незаконного володіння

без виклику представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва (суддя Спичак О.М.) перебуває справа № 910/3287/19 за позовом Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" та ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, витребування частки (корпоративних прав) у статутному капіталі юридичної особи з чужого незаконного володіння.

20.09.2019 представником ОСОБА_1 було подано заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/3287/19.

Згідно з положеннями частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 за наслідками розгляду заяви відповідача 2 суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим відповідну заяву передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2019 заяву відповідача 2 про відвід судді у справі № 910/3287/19 передано для розгляду судді Приходько І.В.

За приписами частин 7, 8, 11 статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Розглянувши заяву відповідача 2 про відвід судді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

За приписами частини 2 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

В той же час, суд відзначає, що запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях ст.ст. 35-40 Господарського процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) господарського судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з чим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було визначено в ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

При цьому, як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки при вирішенні такої справи.

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи, суд відзначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, однак, в даному випадку представником позивача жодних доказів на підтвердження особистої упередженості судді Спичака О.М. у вирішенні спору в даній справі не надано.

Так, представник відповідача 2 в обґрунтування заявленого відводу вказує, що з огляду на ненадання представником позивача доказів правосуб`єктності, позов Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" повинен був бути повернутий суддею Спичаком О.М., тоді як останнім було відкрито провадження у справі. До того ж, відповідачем 2 наголошено, що станом на теперішній час ненадання вказаних документів представником позивача повинно було мати наслідком залишення позову без розгляду, що суддею також не було здійснено. Вказані обставини, на думку заявника, вказують на порушення суддею принципу диспозитивності та вказують на наявність підстав для відводу судді від розгляду справи.

За висновками суду, такі доводи учасника справи є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з визначеними процесуальним законом підставами для відводу судді, оскільки фактично заявник надає суб`єктивну оцінку процесуальним діям судді.

Разом з цим, нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

Отже, непогодження з процесуальними рішеннями судді як то з відкриттям провадження у справі чи не залишення позову без розгляду може бути підставою для реалізації особою права на апеляційне та касаційне оскарження відповідних рішень з урахуванням вимог Господарського процесуального законодавства щодо порядку реалізації такого права.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Таким чином, посилання відповідача 2 на безпідставне відкриття судом провадження у справі та незалишення позову Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" без розгляду не є підставою для відводу судді у розумінні ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Коніг проти Федеративної Республіки Германія" сформовано критерії розумності строків судового розгляду, до яких віднесено складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади (насамперед суду, важливість предмета позову для заявника у справі.

Відтак, тривалість судового провадження обумовлена поведінкою учасників судового процесу, яка безпосередньо впливає на кількість вчинених судом процесуальних дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Щодо строку розгляду справи господарський суд зазначає, що розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Таким чином, посилання відповідача 2 на те, що суддею 7 разів було відкладено підготовче засідання у справі ніяким чином не вказує на упередженість судді. При цьому, слід також звернути увагу на те, що відкладення судового розгляду не може вказувати на надання судом переваг позивачу, оскільки за своїм правовим статусом саме позивач, як особа яка звернулась до суду за захистом своїх прав, є найбільш зацікавленим учасником судового процесу у вирішені спору у найменші строки.

Крім цього, частиною 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відтак, судом встановлено, що заявником не було дотримано процесуального строку, встановленого ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України. Також заявником не доведено суду наявності виняткових підстав для заявлення відводу судді поза встановленим законом строком.

За таких обставин, враховуючи, що доводи заявника стосовно наявності підстав для відводу судді Спичака О.М. від розгляду справи № 910/3287/19 не підтверджуються матеріалами справи та зводяться до незгоди з процесуальними діями судді, приймаючи до уваги, що наявності інших підстав, які б викликали сумніви у неупередженості судді не встановлено, заява відповідача 2 про відвід судді задоволенню не підлягає.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи № 910/3287/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя І.В. Приходько