СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа №5023/5027/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Ярош В.В.,

за участю представників:

Прокуратури Харківської області - Горгуль Н.В., посвідчення №036152 від 29.10.2015 року;

позивача - Гараєва О.С., свідоцтво ПТ№2315 від 02.10.2018 року, довіреність №8 від 25.03.2019 року; Костромицький В.К., свідоцтво ПТ№2368 від 16.10.2018 року, довіреність №2 від 31.01.2019 року;

відповідача - Яценко А.О., посвідчення №818 від 05.05.1998 року, ордер АХ№1001773 від 13.08.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, м. Харків (вх.№798Х/1 від 31.10.2018 року) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2012 року по справі №5023/5027/12 (м. Харків, суддя Сальнікова Г.І.), повний текст рішення складено 29.12.2012 року),

за позовом Акціонерним товариством «Українська залізниця в особі регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Харків,

за участю Харківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича, м. Харків,

про визнання недійсним договору відповідального зберігання,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року позивач - Державне підприємство «Південна залізниця», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним договір №0096ХР відповідального зберігання від 23.09.2011 року, укладений між фізичною особою-підприємцем Василевським В.Я. та Харківською сортувальною колійною машинною станцією №131.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.12.2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Харківський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2012 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 241, 244 Цивільного кодексу України.

Апелянт вказує, що згідно оскаржуваного договору ОСОБА_2 діяв на підставі статуту. Однак, вказана обставина суперечить правовому статусу Харків- Сортувальної колійної машинної станції, яка є структурним підрозділом ДП «Південна залізниця» і не може бути учасником цивільних правовідносин, оскільки нормою ч.1 ст. 2 Цивільного кодексу України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а ДП «Південна залізниця» не уповноважувала ОСОБА_2 на укладення договорів.

Скаржник наполягає на тому, що ДП «Південна залізниця» не вчиняла жодних дій, направлених на виконання оскаржуваного договору. Так, ДП «Південна залізниця» не отримувала жодних платежів на виконання зазначеного договору від Василевського В.Я. , не приймала товар на зберігання, оскільки згідно з проведеною інвентаризацією на підприємстві (проведена з 01.10.2011 по 05.10.2011) товарно-матеріальних цінностей у вигляді «решітка рейко шпальна Р-50», які є позабалансовими, не значиться. Оригінал зазначеного договору в структурних підрозділах та управлінні ДП «Південна залізниця» відсутній.

Крім того, на думку апелянта, судом не враховано норми ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України. При укладенні договору відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року, порушені норми ч.1-2 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки особа, яка підписала зазначений договір не була наділена повноваженнями на його укладання в установленому законом порядку. Тобто зміст зазначеного договору суперечить вимогам ст.2 Цивільного кодексу України. Як наслідок, як вказує апелянт, грошові кошти за договором у розмірі 1 млн.грн. на банківський рахунок ПВКП «Політехком» від ФОП Василевського В.Я. одержані безпідставно, а також претензія, висунута ФОП Василевським В.Я. до ДП «Південна залізниця» про повернення РШР-50 у кількості 65 секцій - необґрунтована.

Скаржник звертає увагу, що у зв`язку з такими діями 16.11.2012 року старшим слідчим Харківської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2013 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

Відповідачем було подано заперечення (вх.№608 від 23.01.2013 року), в яких зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача також надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№1269 від 12.02.2013 року), в якому підтримує позицію апелянта та зазначає, що в матеріалах справи наявні копія рішення Господарського суду Харківської області суду від 14.11.2012 року у справі №5023/3905/12, в якому суд дійшов висновку, що договір відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року укладений представником юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень.

У подальшому, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2013 року клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги задоволено. Строк розгляду апеляційної скарги продовжено. Клопотання Харківської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері про зупинення провадження у справі задоволено. Провадження у справі №5023/5027/12 зупинено до вирішення по суті справи №5023/5587/12 та набрання рішення у справі №5023/5587/12 законної сили. Зобов`язано сторони повідомити Харківський апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №5023/5587/12.

Відповідно до Указів Президента України №454/217 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» та №295/2018 від 28.09.2018 року «Про переведення суддів», а також керуючись ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.31 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду ухвалою від 05.11.2018 року прийняла справу №5023/5027/12 до провадження. Крім того, ухвалою суду від 05.11.2018 року зобов`язано учасників справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду господарським судом справи №5023/5587/12 і засвідчену копію відповідного судового рішення, що набрало законної сили, надати до матеріалів справи.

Представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання з додатками (вх.№6810), в якому повідомив, що Господарським судом Харківської області прийнято 17.01.2019 року рішення у справі №5023/5587/12, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року. Тобто, наразі наявне судове рішення, яке набрало законної сили, а отже, на думку заявника, усунено обставини, що зумовили зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 року з огляду на приписи ч.1 ст.230 Господарського процесуального кодексу України поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду.

12.08.2019 року представник відповідача надав до суду письмові пояснення на апеляційну скаргу (вх.№7570), в яких зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2019 року у справі №5023/5587/12 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року було відмовлено прокурору за участю ПАТ «Укрзалізниця» (в особі РФ «Південна залізниця») у задоволені позову до ФОП Василевського В.Я. і ПВКП «Політехком» про визнання недійсним договору купівлі-продажу №20/09 від 20.09.2011 року, укладеному між ФОП Василевським В.Я. та ПВКП «Політехком» (через заступника директора ОСОБА_4.). Вказаний договір був укладений відносно рухомого майна - бувшої у використанні рейсошпальної решітки РШР-50 у кількості 65 секцій по 25 п.м. кожна - усього 1625 п.м., загальною вартістю 1000000,00 грн. в т.ч. ПДВ, що в подальшому була передана на відповідальне зберігання до ДП «Південна залізниця».

Після укладення договору купівлі-продажу, після отримання цього рухомого майна від ПВКП «Політехком» в цей же день - 23.09.2011 року між ФОП Василевським В.Я. та ДП «Південна залізниця» в особі КМС-131 укладено договір відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року. Вказана в цьому договорі відповідального зберігання рейкошпальна решітка РШР-50 була передана на зберігання від ФОП Василевського В.Я. до Харків-сортувальної колійної машинної станції №131 ДП «Південна залізниця» у місці її знаходження (на базі Артемівка Харків-сортувальної КМС-131) на підставі акту приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року, накладної на відповідальне зберігання №ОКС-000001 від 23.09.2011 року - у кількості 65 секцій по 25 п.м. кожна, усього 1625 п.м.

Усі документи щодо відповідального зберігання (договір, накладна, акт) були послідовно скріплені дійсною та діючою на той час круглою печаткою КМС-131 ДП «Південна залізниця». Проставлення оригінальної, дійсної, невтраченої і невикраденої круглої печатки державного підприємства на договорі відповідального зберігання, акті приймання-передачі та накладній на відповідальне зберігання було також підтверджено кількома висновками судових технічних експертиз, проведених в межах кримінального провадження, згідно яких експертом було вказано, що спочатку був надрукований печатний текст документів на папері, потім було проставлено підпис, потім поверх підпису та друкованого тексту було проставлено відбиток круглої печатки Харків сортувальної колійної машинної станції №131 ДП «Південна залізниця».

Відповідач вказує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.09.2011 року і на 23.09.2011 року (на момент укладення договору відповідального зберігання) № 0096 ХР від 23.09.2011 року - містились відомості про відокремлений підрозділ Південної залізниці «Харків-сортувальна колійна машинна станція №131», ідентифікаційний код 01073060, наявність керівника ОСОБА_2 , повноваження якого не мали будь-яких обмежень.

Відповідач додатково звертає увагу суду, що вирок відносно ОСОБА_4 про нібито підроблення ним підпису ОСОБА_2 скасований, справу повернуто на додаткове розслідування. Під час додаткового розслідування у кримінальному провадженні №0000119 проведено судову експертизу, за висновком якої вчинення підпису ОСОБА_4 під документами відповідального зберігання спростовано.

Представник ФОП Василевського В . Я. зазначає, що схвалення договору відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року відбулось шляхом потрійного накладення оригінальної печатки як на сам договір, так і на накладній на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року так і на акті приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, представник вказує, що ФОП Василевський В.Я. неодноразово звертався до позивача з приводу повернення рейкошпальної решітки, врахування можливих платежів - відповідні претензії отримувались позивачем. Внаслідок невиконання договірних зобов`язань зі сторони Південної залізниці зі сторони ФОП Василевського В.Я. було подано позовну заяву про зобов`язання повернути передане на зберігання майно (справа №5023/3905/12). Постановою Харківського апеляційного господарського суду, залишеною без змін Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 року позов було задоволено.

Відповідач заперечує проти наданих позивачем копій інвентаризаційного опису №23 від 01.10.2011 року та інвентаризаційного опису №1 від 01.09.2011 року, посилаючись на неналежність вказаних доказів з огляду на суперечності інформації, яка в них міститься.

Від позивача на електронну пошту суду 15.08.2019 року надійшли додаткові пояснення (вх.№7688), в яких зазначає, що на момент укладення договору відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР та підписання додатків до нього (акту приймання-передачі та накладної) рельсошпальна решітка у власності ФОП Василевського В.Я. не перебувала, а отже підстави для укладення договору відповідального зберігання були відсутні.

Крім того, позивач надав до суду клопотання, в якому просить призначити повторну судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу на вирішення якої поставити наступні питання:

- чи виконаний підпис на договорі відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР, укладеному між ФОП Василевським В.Я. та Харків-Сортувальною колійною машинною станцією №131 та додатках до нього (акту приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року та накладної на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року №ОКС-000001) від імені ОСОБА_2 громадянином ОСОБА_2 чи іншою особою?

- чи відповідає відбиток печатки Харків-Сортувальної колійної машинної станції №131 СТГО «Південна залізниця» на договорі від 23.09.2011 року №0096ХР та додатках до нього (акту приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року та накладної на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року №ОКС-000001) відбиткам печатки Харків-Сортувальної колійної машинної станції №131 СТГО «Південна залізниця», яка була дійсна на період укладення договору?

Проведення зазначених експертиз просить доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса; витребувати оригінали договору відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР, акту приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року та накладної на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року №ОКС- 000001 у відповідача та зупинити провадження по справі на час проведення експертиз. Оплату позивач гарантує.

Також позивачем подано клопотання, в якому він просить замінити Державне підприємство «Південна залізниця» його правонаступником - Акціонерним товариством «Українська залізниця в особі регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття.

До переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», зокрема, увійшло Державне підприємство «Південна залізниця».

Протоколом засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 21.10.2015 року №1 датою початку фінансово-господарської діяльності ПАТ «Укрзалізниця» було визначено 01.12.2015 року.

У подальшому на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938 змінилося найменування товариства з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на акціонерне товариство «Українська залізниця», про що 27.11.2018 року внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також 04.12.2018 року на засіданні Правління АТ «Укрзалізниця» прийнято рішення щодо перейменування регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на регіональну філію «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно із Положенням регіональна філія «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» має право від імені товариства, відповідно до наданих повноважень та довіреності, зокрема, виступати позивачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, з правом підпису усіх процесуальних документів в межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, Акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником Державного підприємства «Південна залізниця» і в особі своєї регіональної філії «Південна залізниця» має виступати позивачем у розгляді зазначеної справи, у зв`язку з чим відповідне клопотання підлягає задоволенню.

19.08.2019 року позивач повторно подав клопотання (вх.№7767) про призначення у справі почеркознавчої та технічної експертиз.

03.09.2019 року відповідач надав до суду клопотання (вх.№8335), в якому просить суд на підставі ст. 81 Господарського процесуального кодексу України витребувати у прокурора Прокуратури Харківської області, та/або від прокурора, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні №0000093, 0000119 - об`єднано з кримінальним провадженням 0000093 (прокурор Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури №1, вул. Ільїнська, 4 Харків, 61093) та/або від слідчого Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні №4200093, 0000119 - об`єднано з кримінальним провадженням 0000093 (вул. Маліновського, 1, Харків, 61052 ) з матеріалів кримінальних проваджень №4200093, 0000119 - об`єднано з кримінальним провадженням 0000093, наступні оригінали документів:

- акт про знищення печаток та штампів Харків-сортувальної колійної машинної станції №131 Південної залізниці від 08.11.2011 р.,

- повідомлення №31/10 від 30 жовтня 2011р., №550 від 28.10.2011р., №207 від 30.09.2011р., №126 від 27 жовтня 2011р., №302/09 від 30.09.2011р., №204 від 20.10.2011р., №599 від 30.09.2011р., №342/4055 від 30.09.2011р., №45/09 від 12 вересня 2011р., №607 від 21.09.2011 р., №402 від 9 вересня 2011 р., №128 від 14.07.2011 р., №171 від 30.09.2011 р., №190 від 30.09.2011р.,

- акт приймання виконаних робіт за вересень 2011 р., акт приймання-передачі товарної продукції за вересень 2011 р. від 30.09.2011 р. за договором №40 від 22.09.2004р., акт №160 від 30.09.2011 р., акт приймання-передачі товарної продукції за вересень 2011 р. від 30.09.2011 р. за договором №4055

Також представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти клопотання позивача про призначення експертизи (вх.№8334), в яких посилається на недоцільність їх проведення, оскільки в межах кримінального провадження було проведено декілька тотожних експертиз та отримано висновки, в яких надано відповіді на питання, які позивач росить поставити на вирішення експертів.

Вказані заперечення досліджені колегією суддів та долучені до матеріалів справи.

Позивач 04.09.2019 року надав через канцелярію суду заперечення по справі (вх.№8388), які долучені до матеріалів справи.

Разом з тим відповідач подав до суду додаткові пояснення на спростування заперечень позивача та заяву про забезпечення права відповідача на справедливий суд із дотриманням конституційної засади рівності сторін перед судом.

У судовому засіданні 09.09.2019 року представник прокуратури підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що підтримує позицію апелянта в повному обсязі та наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача зазначив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї та письмових поясненнях доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним договору відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року у зв`язку з підписанням цього договору, як зазначає позивач, з боку зберігача директором ОСОБА_2 , який не мав на це повноважень. Також позивач зазначає, що вказаний договір ОСОБА_2 не підписував.

Підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, 23.09.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір відповідального зберігання № 0096ХР .

У розділі 1 договору «Предмет договору» визначено, що поклажодавець передає, а зберігач зобов`язується за плату прийняти на відповідальне зберігання та зберігати товар, який належить поклажедавцю (майно) на умовах визначених у цьому договорі.

Передання майна здійснюється на підставі акта приймання-передачі і накладної на зберігання, якій зазначається асортимент, кількість та вартість майна, що передається на зберігання, і які є невід`ємною частиною даного договору.

Місце зберігання майна - технічна площадка, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, станція Артемовка, база ПМС № 131 .

Відповідно до акту приймання-передачі від 23.09.2011 року, що є додатком до договору відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року, відповідач передав, а Харківська сортувальна колійна машинна станція №131 прийняла на відповідальне зберігання рельсошпальну решітку РШР 50 на залізобетонній шпалі перебрану зі зносом не більше 2 мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів кожна на загальну суму 1000000,00 грн.

На підтвердження прийняття вказаного майна на зберігання Харківською сортувальною колійною машинною станцією №131 видано відповідачу накладну на відповідальне зберігання №ОКС-000001 від 23.09.2011 року, що є додатком №2 до договору відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року.

Згідно преамбули договору відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР відповідач уклав його з Харків-Сортувальною колійною машинною станцією №131, в особі директора ОСОБА_2 . Договір підписано з боку обох сторін та скріплено печатками сторін договору.

Як зазначає позивач, договір відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР укладено начальником Харків-Сортувальної колійної машинної станції №131 ОСОБА_2 з перевищенням наданих йому, як представнику позивача, повноважень. У той же час позивач вказує також на те, що начальник Харків-Сортувальної колійної машинної станції №131 взагалі не укладав вказаний договір, посилаючись на порушення з цього приводу кримінальної справи.

Матеріали справи свідчать, що Харків-Сортувальна колійна машина станція №131 є відокремленим підрозділом позивача, а керівником цього відокремленого підрозділу на момент укладення договору відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР був ОСОБА_2 .

Таким чином, у випадку укладення договору відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР ОСОБА_2 діяв як представник позивача, оскільки Харків-Сортувальна колійна машинна станція №131 є відокремленим підрозділом позивача.

Пункт 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року вказує, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов`язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов`язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв`язку з наведеним господарською у суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Як вірно відзначив суд першої інстанції, позивачем не доведено і не обґрунтовано, що відповідачу було відомо про перевищення керівником відокремленого підрозділу Харків-Сортувальній колійній машинній станції №131 ОСОБА_2 своїх повноважень при укладенні договору відповідального зберігання, відповідно за взаємовідносинами між позивачем та відповідачем по договору відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року обмеження повноважень керівника Харків-Сортувальній колійній машинній станції №131 на укладання певних договорів від імені ДП «Південна залізниця» не має юридичної сили.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань станом на момент укладення оскаржуваного правочину містились відомості про відокремлений підрозділ Південної залізниці «Харків-сортувальна колійна машинна станція №131», ідентифікаційний код 01073060, наявність керівника ОСОБА_2 , повноваження якого не мали будь-яких обмежень (витяги наявні в матеріалах справи).

Під час апеляційного провадження позивач вказував, що спірний правочин ОСОБА_2 взагалі не підписував, а підпис на договорі вчинений не ним.

Колегією суддів встановлено, що під час кримінального провадження було проведено декілька експертиз та досліджувалися документи, а саме: договір відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року, акт приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року та накладна на відповідальне зберігання №ОКС-000001 від 23.09.2011 року. В межах експертиз досліджувались різні обставини, зокрема, чи виконано підпис на вказаних документах ОСОБА_2 .

Так, у висновку експерта №10/267СЕ-19 від 25.06.2019 року Міністерством внутрішніх справ України Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром вказано, що підпис від імені ОСОБА_2 в рядку між словами «Директор» і « ОСОБА_7 » третьої сторінки договору відповідального зберігання № 0096 XP від 23 вересня 2011 року, складення якого згідно преамбули зазначено як між фізичною особою-підприємцем Василевським В.Я. (код НОМЕР_3 ) та Харків-сортувальною колійною машинною станцією №131 (код 01073060) - виконаний не ОСОБА_2 , не ОСОБА_4 а іншою особою.

Тотожний висновок вчинено і щодо акту приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року та накладної на відповідальне зберігання №ОКС-000001 від 23.09.2011 року.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Після укладення договору купівлі-продажу, після отримання майна від ПВКП «Політехком» в цей же день, 23.09.2011 року між ФОП Василевським В.Я. та ДП «Південна залізниця» в особі КМС-131 був укладений договір відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року. Вказана в цьому договорі відповідального зберігання рейкошпальна решітка РШР-50 була передана на зберігання від ФОП Василевського В.Я. до Харків-сортувальної колійної машинної станції №131 ДП «Південна залізниця» у місці її знаходження (на базі Артемівка Харків-сортувальної КМС-131) на підставі акту приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року, накладної на відповідальне зберігання №ОКС-000001 від 23.09.2011 року - у кількості 65 секцій по 25 п.м. кожна, усього 1625 п.м.

Документи щодо відповідального зберігання (договір, накладна, акт) були послідовно скріплені дійсною та діючою на той час круглою печаткою КМС-131 ДП «Південна залізниця». Проставлення оригінальної, дійсної, невтраченої і невикраденої круглої печатки державного підприємства на договорі відповідального зберігання, акті приймання-передачі та накладній на відповідальне зберігання було також підтверджено кількома висновками судових технічних експертиз, проведених в межах кримінального провадження, згідно яких експертом було вказано, що спочатку був надрукований печатний текст документів на папері, потім було проставлено підпис, потім поверх підпису та друкованого тексту було проставлено відбиток круглої печатки Харків сортувальної колійної машинної станції №131 ДП «Південна залізниця».

Кругла печатка ДП «Південна залізниця», що проставлена на всіх вищевказаних документах (договорі, акті, накладній), постійно знаходилась під контролем ДП «Південна залізниця», не була викрадена чи підроблена, а була знищена самостійно ДП «Південна залізниця» згідно з актом про знищення печаток та штампів колійної машинної станції №131 Південної залізниці від 08.11.2011 року.

Колегія суддів вважає, що проставлення печаток на документах - договорі, накладній та акті свідчить про схвалення юридичною особою відповідного правочину, а твердження апелянта про порушення судом першої інстанції приписів ст. 241 Цивільного кодексу України є необґрунтованими.

Щодо клопотання позивача про призначення у даній справі почеркознавчої та технічної експертиз, колегія суддів зазначає наступне.

Договір відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року, акт приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року та накладна на відповідальне зберігання №ОКС-000001 від 23.09.2011 року були предметом дослідження різних експертних установ та експертиз, які призначались та проводились в межах кримінального провадження №0000023. В межах таких експертиз досліджувались питання, які позивач наразі просить поставити на вирішення судових експертів.

Так, висновком судової технічної експертизи документів №7891 від 03.10.2013 року, проведеною в кримінальному провадженні №0000023 визначено, що на договорі відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року, накладній на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року, акті приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року містяться відбитки оригінальної, дійсної, справжньої печатки Державного підприємства «Південна залізниця», документи не містять ознак будь-якого монтажу;

Висновком судової технічної експертизи документів №10307 від 26.12.2013 року в кримінальному провадженні №0000023, яким підтверджено таку послідовність складання договору відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року, накладної на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року, акту приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року: з початку був надрукований текст документів, потім були вчинені підписи на них, а вже потім були проставлені відбитки круглої печатки Державного підприємства «Південна залізниця».

Висновком судово-технічної експертизи документів №13611/19046-19050 від 18.10.2017 року підтверджено, що відтиск печатки, який було знищено (наявний в акті про знищення печаток та штампів колійної машинної станції №131 Південної залізниці від 08.11.2011 року) - відповідає відтискам печатки на договорі відповідального зберігання № 0096 ХР від 23.09.2011 року, накладній на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року, акті приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 23.09.2011 року - підпис від імені ОСОБА_2 здійснено поверх друкованих текстів документів, відтиск печатки Харків-сортувальної колійної машинної станції №131 було зроблено поверх підпису від імені ОСОБА_2 .

У висновку експерта №10/267СЕ-19 від 25.06.2019 року Міністерством внутрішніх справ України Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром вказано, що підпис від імені ОСОБА_2 в рядку між словами «Директор» і « ОСОБА_7 » третьої сторінки договору відповідального зберігання № 0096 XP від 23 вересня 2011 року, складення якого згідно преамбули зазначено як між фізичною особою-підприємцем Василевським В.Я. (код НОМЕР_3 ) та Харків-сортувальною колійною машинною станцією №131 (код 01073060) - виконаний не ОСОБА_2 , не ОСОБА_4 а іншою особою.

Тотожний висновок вчинено і щодо акту приймання-передачі майна на зберігання від 23.09.2011 року та накладної на відповідальне зберігання №ОКС-000001 від 23.09.2011 року.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні копії висновків експертиз, предметом дослідження яких були тотожні питання тим, які позивач просить у своєму клопотанні поставити на вирішення експерта, колегія суддів не вбачає за доцільне призначати ще одну експертизу. Таким чином у задоволенні відповідного клопотання позивача слід відмовити.

Колегія суддів також не вбачає за доцільне задовольняти клопотання відповідача про витребування доказів на підставі ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки як вказує відповідач, документи, які він просить витребувати, необхідні перш за все для проведення експертизи. Однак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи, отже і документи для її проведення не потрібні. Таким чином, у задоволенні відповідного клопотання слід відмовити.

Під час розгляду справи №5023/3905/12 за позовом ФОП Василевського В.Я. до ДП «Південна залізниця» в ос. ВП «Харків-сортувальна колійна машинна станція №131» за участю Харківської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері про зобов`язати вчинити певні дії, Харківський апеляційний господарський суду у постанові від 12.03.2018 року вказав, що документи по передачі рейкошпальної решітки на відповідальне зберігання як документи первинного обліку (акт приймання-передачі майна на зберігання та накладна на відповідальне зберігання) відповідають приписам законодавства щодо бухгалтерського обліку, порядку оформлення первинних документів.

У постанові вказано, що право Харків-сортувальної КМС-131 на укладення договорів узгоджується із Положенням про Харків-сортувальну КМС №131: п.2.1. - здійснення заходів щодо збільшення прибутку КМС, п.2.2. - розвиток підсобно-допоміжної діяльності, п. 3.4. джерелами формування майна та коштів КМС є доходи від надання послуг, а також інших видів фінансово-господарської діяльності, п.4.1.2 КМС має право здійснювати діяльність, передбачену цим Положенням, п.5.3. Начальник КМС укладає за довіреністю договори за напрямками діяльності КМС.

При цьому, суд врахував, що відсутнє будь-яке кримінальне або дисциплінарне переслідування з боку ПАТ «Укрзалізниця» ДП «Південна залізниця» до власних працівників з приводу проставлення відбитку оригінальної печатки на договорі відповідального зберігання, акті приймання-передачі майна і накладної на відповідальне зберігання. Відповідачем не надано будь-яких доказів крадіжки, втрати та/або підробки справжньої печатки ДП «Південної залізниці» на зазначеному комплексі документів щодо отримання на зберігання майна від позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду з вищевказаними висновками суду апеляційної інстанції погодився та 19.06.2018 року виніс постанову, якою постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 5023/3905/12 залишив без змін.

Слід відзначити, що безпідставними є твердження позивача, що на момент укладення договору відповідального зберігання від 23.09.2011 року №0096ХР та підписання додатків до нього (акту приймання-передачі та накладної) рельсошпальна решітка у власності ФОП Василевського В.Я. не перебувала, а отже підстави для укладення договору відповідального зберігання були відсутні, з огляду на висновки судів, які викладені у рішенні від 17.01.2019 року та постанові суду апеляційної інстанції від 25.03.2019 року по справі №5023/5587/12.

Колегія суддів вважає, що доводи прокуратури, викладені у апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правовідносин між позивачем і відповідачем та не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що наразі, скаржником всупереч приписів ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, не доведено та необґрунтовано наявності визначених ним підстав для визнання договору недійсним. Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в позові.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Харківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2012 року по справі №5023/5027/12 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 86, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2012 року по справі №5023/5027/12 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін