ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.09.2019 р. Справа № 5015/118/11

Господарський суд Львівської області у складі: судді Чорній Л.З., при секретарі Н. Петровській,

розглянувши заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування", м. Львів

до відповідача-1: ТзОВ "Укравтозапчастина", м.Київ

до відповідача-2: ліквідатора Козія Володимира Юрійовича ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ФОП Гаврилюка Олександра Романовича, с.Баня Лисовицька, Стрийський р-н, Львівської обл.

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2016р. та про визнання погашеними вимоги ініціюючого кредитора

у справі за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", м. Київ

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", с. Коростів Сколівського району Львівської області

Представники сторін:

від ініціюючого кредитора: Первицький О.В.

ФОП Гаврилюк О.Р. : Гаврилюк О.Р.

ГУ ДФС у Л/о: не з`явився

ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ":Ганайлюк Б.А.

Сколівський ЦЗ: Самар О.Д.

ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування ":Ганайлюк Б.А., Демідонт Б.О. - адвокат

ПрАТ "Оргхім": не з`явився

ліквідатор: Козій В.Ю.

Суть спору: Заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", м. Київ про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", с.Коростів Сколівського району Львівської області, у порядку, встановленому ст.11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки сума заборгованості останнього становить 1 060 656,25 грн., яка не була задоволена боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

15.09.2010 року ухвалою Господарського суду Львівської області (с.Морозюк А.Я.) провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" припинено у зв`язку із недотриманням кредитором вимог ст.6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 року апеляційну скаргу ТзОВ "Укравтозапчастина" задоволено повністю, ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 року у справі №28/45 скасовано та матеріали справи скеровано на розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 року прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі №5015/118/11.

Ухвалою від 08.02.2011р. введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Скочка І.Я.

24.02.2011р. ТзОВ "Укравтозапчастина" подано апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Львівської області від 08.02.2011 р.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2011 р. ухвалу господарського суду Львівської області від 08.02.2011 р. в у справі №5015/118/11 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Справу повернуто в місцевий господарський суд.

Постановою господарського суду від 15.07.2011р. ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 06.08.2011р. в газеті "Голос України" №143 (5143) опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою суду від 06.12.11р. заяву арбітражного керуючого - ліквідатора Скочка І.Я. про дострокове припинення його повноважень, як ліквідатора ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" задоволено, повноваження арбітражного керуючого Скочка Івана Ярославовича, як ліквідатора банкрута - припинено.

Ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Хомишина Ігора Григоровича (ліцензія серії АВ №499060 Державного департаменту з питань банкрутства від 21.12.2009р., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 16.10.15 р. в прийнятті до розгляду заяви ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" №777-13з-3 від 13.10.15 р. за вх. номером канцелярії господарського суду 4706/15 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимог за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 р., укладеного між ТзОВ "ФК "Глобал Плюс" та ПП "Фірма Галич-Кабель" 26.08.2015 р., відмовлено та повернуто її заявнику. В задоволенні заяви ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" за вх. №4654/15 від 12.10.15 р. про роз`яснення ухвали господарського суду Л/о у справі №5015/118 від 17.12.14 р. відмовлено. В задоволенні заяви ПрАТ"ВНК "Розточчя СТ" за вх.№4677/15 від 13.10.2015 р. про роз`яснення ухвал господарського суду у справі №5015/118/11 (28/45) відмовлено. Залучено до участі у розгляді справи правонаступника ПАТ "Укрсоцбанк" (первісний кредитор) - ПП "Фірма "Галич-Кабель" (новий кредитор) (79015, м.Львів, вул. Городоцька, 146/12). В задоволенні клопотання ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" за вх. №4753/15 від 16.10.15 р. про зупинення провадження у справі 5015/118/11 відмовлено.

Вказану ухвалу ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" оскаржено в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.15 р. ухвалу господарського суду Л/о від 16.10.15 р. у справі №5015/118/11 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" без задоволення. Матеріали справи повернуто до господарського суду Л/о.

В судове засідання з`явився ліквідатор, подав через канцелярію суду звіт про виконану роботу, яким повідомив суд, що виставлене на реалізацію майно підприємства-банкрута 05.11.2015р., згідно протоколу проведення аукціону реалізовано за ціною 14 091 564 грн. Однак, у зв`язку із невиконанням переможцем аукціону умов оплати за вищевказане майно, ТБ "НАША" (протокол №П/5-094 від 15.01.2016р.) аукціон з реалізації будівлі адміністративного корпусу, позначеного літ.Ж-4, визнано таким, що не відбувся. На даний час ТБ "НАША" запропоновано провести другий повторний аукціон по реалізації будівлі адміністративного корпусу позначеного літ.Ж-4, на умовах встановлення початкової ціни лота на рівня початкової ціни попереднього аукціону в сумі 3 239 440 грн., з можливістю зниження ціни до 50%. Ліквідатором дану пропозицію доведено до заставного кредитора ПП "Фірма "Галич-Кабель", яку останнім погоджено.

21.01.16 р. на адресу господарського суду від ЛАГС надійшов запит про витребування справи №5015/118/11 для подальшого її скерування до ВГСУ (постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.15 р. у справі № 5015/118/11 оскаржено в касаційному порядку).

Відповідно до п.7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 р. №01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.11 р. №4212-VI) у разі оскарження судових рішень, які опосередковують рух справи про банкрутство (ухвали про порушення провадження у справі, постанови про визнання боржника банкрутом), провадження у справі про банкрутство підлягає зупиненню відповідно до ст. 79 ГПК України.

Ухвалою суду від 03.02.16 р. провадження у справі №5015/118/11 зупинено до повернення матеріалів справи до господарського суду Л/о.

Постановою ВГСУ від 05.04.16 р. Касаційну скаргу ПАТ ВНК "Розточчя СТ" залишено без задоволення, постанову ЛАГС від 14.12.15 р. та ухвалу господарського суду Л/о від 16.10.15 р. в частині відмови в прийнятті до розгляду заяви ПрАТ "ВНК "Розточчя" про визнання недійсним договору від 26.08.15 р. про відступлення прав вимог за кредитним договором та в частині залучення правонаступника ПП "Фірма "Галич-Кабель" до участі у розгляді справи №5015/118/11 залишено без змін. Матеріали справи повернуто до господарського суду Л/о.

Ухвалою суду від 26.04.16 р. поновлено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.05.16 р.

18.05.16 р. ліквідатор Хомишин І.Г. в судове засідання з`явився, просив задоволити його заяву про дострокове припинення повноважень ліквідатора у даній справі.

16.05.16 р. через канцелярію господарського суду від арбітражного керуючого Козія В.Ю. надійшла заява про призначення його ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", с.Коростів Сколівського району Львівської області. До заяви долучено копію свідоцтва №163 від 07.07.13 р. на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, копію договору №046-337/01АК добровільного страхування цивільно-правової відповідальності арбітражного керуючого та опис (резюме) діяльності арбітражного керуючого.

Суд розглянувши подані заяви та долучені до них документи, заслухавши думку кредиторів, враховуючи досвід роботи, який необхідно використати при здійсненні процедури відновлення платоспроможності підприємства боржника, дійшов висновку про можливість задоволення заяви а/к Хомишина І.М. про дострокове припинення його повноважень ліквідатора у даній справі та призначити а/к Козія В.Ю. ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", с. Коростів Сколівського району Львівської області (кандидатуру підтримано комітетом кредиторів-протокол засідання комітету кредиторів від 14.04.16 р.).

Ухвалою суду від 09.04.2019р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування", м. Львів до відповідача-1: ТзОВ "Укравтозапчастина", м.Київ до відповідача-2: ліквідатора Козія Володимира Юрійовича ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", м.Львів за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ФОП Гаврилюка Олександра Романовича, с.Баня Лисовицька, Стрийський р-н, Львівської обл. про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2016р. та про визнання погашеними вимоги ініціюючого кредитора прийнято до розгляду, та призначено судове засідання на 15.05.2019р.

В судове засідання від 15.05.2019р. заявник з`явився, позовні вимоги підтримав.

Ліквідатор в судове засідання з`явився, вимог ухвали суду не виконав.

ФОП Гаврилюк в судове засідання з`явився, вимог ухвали суду не виконав.

В судове засідання від 29.05.2019р. заявник з`явився, заяву підтримав у повному обсязі.

Через канцелярію суду 3-ю особою подано заперечення по суті заяви, просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання від 19.06.2019р. представники заявника з`явилися, через канцелярію суду подали додаткову заяву про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2018р. за №01/03 та визнання зобов`язання припиненим. З пояснень наданих в судовому засіданні представниками ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" вище зазначена заява дублює попередню заяву, яка розглядається судом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2018р. за №01/03.

Також представники заявника заявили усне клопотання про витребування у відповідача-1 оригіналу статуту, оскільки витяги статуту ТОВ "Укравтозапчастина", які подані представником ініціюючого кредитора у представників викликають сумніви. Судом, дане клопотання розглянуто та задоволено в порядку ст.91 ГПК України.

В судове засідання від 10.07.2019р. представники заявника з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Через канцелярію суду ФОП Гаврилюком О.Р. подано пояснення по суті спору.

Ухвалою суду від 10.07.2019 р.розгляд заяви відкладено на 31.07.2019 р.

В судове засідання від 31.07.2019р. представники заявника з`явилися.

Представником ініціюючого кредитора через канцелярію суду подано копію статуту ТОВ "Укравтозапчастина".

ФОП Гаврилюком О.Р. через канцелярію суду подано витребуваний ухвалою суду акт приймання-передачі від 15.02.2019р. укладений між ТОВ "Укравтозапчастина" та ФОП Гаврилюком на виконання договору про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016р.

Ухвалою суду від 31.07.2019 р. заяви відкладенона 07.08.19 р.

У судовому засіданні 07.08.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" подало заяву за вх. № 32423/19 про відвід судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11.

Для вирішення питання щодо відводу судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11 у судовому засіданні 07.08.2019 р. оголошено перерву до 09.08.2019 р.

Ухвалою суду від 09.08.2019 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" від 07.08.2019 р. за вх. № 32423/19 про відвід судді Чорній Л.З. визнано необґрунтованою та передано для розгляду в порядку ст. 39 ГПК України.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2019 р. для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, головуючим суддею щодо розгляду заяви про відвід судді Чорній Л.З. визначено суддю Морозюка А.Я.

Ухвалою суду від 12.08.2019 р. (суддя Морозюк А.Я.) відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" у задоволенні заяви про відвід судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11, справу передано раніше визначеному судді для розгляду.

12.08.2019 р. матеріали справи 5015/118/11 передано для подальшого розгляду судді Чорній Л.З.

Ухвалою суду від 13.08.2019 р. розгляд заяви призначено на 18.09.2019 р.

У судове засідання 18.09.2019 р. представники заявника Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" з`явились, заяву за вх. № 930/19 від 03.04.2019 р. про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016 р. та про визнання погашеними вимогами ініціюючого кредитора з врахуванням уточнень за вх. № 1648/19 від 19.06.2019 р.підтримали, просили визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №01/03 від 29 грудня 2016 року, укладений між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ФОП Гаврилюк О.Р.; визнати зобов`язання ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» перед ТзОВ «Укравтозапчастина» припиненими частково на суму 1 050 656,25 грн.; грошові вимоги кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» на суму 1 060 656,25 грн. визнати погашеними частково на суму 1 050 656,25 грн.

У судове засідання 18.09.2019 р. представник відповідача-1 з`явився, просив відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «Укравтозапчастина» про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016 р.та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора.

06.08.2019 р.ТзОВ «Укравтозапчастина» подало на адресу суду пояснення завх. № 32089/19, в яких зазначило наступне.

Відповідно до п. 10.1.9 статуту ТзОВ «Укравтозапчастина» в редакції, чинній на дату укладення договору, керівник (генеральний директор) товариства має право, в тому числі укладати будь-які договори, угоди та контракти, в тому числі й зовнішньоекономічні на суму, що не перевищує 10 000 000,00 грн. Згідно з п. 10.8.1 статуту до компетенції генерального директора товариства відносяться обгрунтування порядку розподілу прибутку та засобів покриття збитків.

Нормами статуту ТзОВ «Укравтозапчастина», в редакції чинній станом на дату укладення договору передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників належать, в тому числі: «…г) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутків та збитків Товариства…; д) затвердження звітів і висновків Ревізійної комісії, порядку розподілу прибутків та збитків Товариства, виплати чистого прибутку (дивідендів); е) визначення порядку покриття збитків».

ТзОВ «Укравтозапчастина» вказує на те, що аналізуючи норми статуту та норми чинного на момент його прийняття законодавства, що регулює діяльність господарських товариств щодо покриття збитків, то законодавець має на увазі покриття збитків за підсумками загальної господарської діяльності протягом календарного року, а не фінансовий результат від однієї конкретної тої чи іншої угоди.

Щодо зауваження представника ТзОВ «Львівські заводи Автомобілебудування» про невідповідність дати підписання договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 р. даті підписання акту від 15.02.2016 р. приймання-передачі документів за договором, відповідач-1 зазначає, що документи, які підтверджували заборгованість банкрута ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", а саме, рішення Господарського суду Львівської області у справі № 13/120 від 08.10.2009 р. про стягнення заборгованості та ухвала Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року у справі № 5015/118/11 про визнання кредиторських вимог, є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Акт приймання-передачі документів за договором про відступлення права вимоги підписаний сторонами 15.02.2019 р., в момент здійснення оплати за договором та відповідно переходом права вимоги до нового кредитора. ТзОВ «Укравтозапчастина» звертає увагу на те, що затримка в підписанні акту приймання-передачі до договору, не може слугувати підставою для визнання в цілому договору недійсним.

У судове засідання відповідач-2 ліквідатор ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" з`явився, просить суд відмовити в задоволенні заяви ТзОВ «Львівські заводи Автомобілебудування» визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2016 р. та про визнання частково погашеними вимоги ініціюючого кредитора.

У судовому засіданні ФОП Гаврилюк О.Р. просив відмовити у задоволенні заяви про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 р. та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора з підстав, викладених у запереченнях та письмових поясненнях.

06.08.2019 р. ФОП Гаврилюк О.Р. подав на адресу суду клопотання за вх. № 32090/19 про долучення до матеріалів справи копій векселів та копії позовної заяви про стягнення заборгованості за вексельним зобов`язанням в суму 1 210 774,95 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" обгрунтовує заяву від 03.04.2019 р. за вх. № 930/19 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 р. та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора наступним.

Вимоги ініціюючого кредитора до боржника виникли у 2009 р. на підставі рішення суду від 08.10.2009 р. у справі № 13/120, відповідно до якого,стягнуто з ЗАТ „Автонавантажувач" на користь ТзОВ „Укравтозапчастини" 153 357,00грн. боргу, 1533,57грн. державного мита та 156,25грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з ТзОВ „Управляюча компанія „Львівський Автонавантажувач" 1 050 000,00грн. боргу, 10500,00грн. державного мита та 156,25грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Провадження у справі в частині стягнення 5934,36грн. відсотків за прострочений період та 1483,59грн. 3% річних - припинено.

Ініціюючий кредитор використав наявне безспірне зобов`язання для ініціювання процедури банкрутства боржника.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" у заяві вказує на те, що заступник керівника ініціюючого кредитора у 2009р. по травень 2010р. здійснював оперативне управління боржником; ініціюючий кредитор придбав у боржника пакет акцій за 1/10 їхціни, а розрахунок провів не в рахунок заборгованості боржника, а сплативши кошти на рахунок дочірнього товариства та ФОП Гаврилюк О.Р.; емітент векселів ЗАТ «Автонавантажувач» з вересня 2009р. виконав для ініціюючого кредитора роботи на суму понад 1500 тис. грн., які станом 05.05.2010р. не були оплачені. 05.05.2010р. ЗАТ «Автонавантажувач» передав ТОВ «УК Львівський автонавантажувач» права вимоги на 870 тис. грн.15.06.2010 р. керівник ТзОВ «УК Львівський автонавантажувач» направив ініціюючому кредитору вимогу провести залік однорідних зустрічних вимог, ініціюючий кредитор отримав цю вимогу та провів залік.

В обгрунтування поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" з приводу визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/03 від 29.12.2016 р. зазначає, що умови договору не відповідають вимогам Закону.

Відповідно до п. 1.4 та п. 1.5 договору за відступлені права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму в розмірі 10 000,00 грн., без ПДВ. Зазначена грошова сума сплачується новим кредитором протягом 36 календарних місяців з моменту укладення цього договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок первісного кредитора або внесення готівки безпосередньо в касу первісного кредитора чи іншими способами оплати не забороненими чинним законодавством України. Права вимоги, вказане в п.п. 1.1, 1.2 цього договору, переходить до нового Кредитора з моменту здійснення оплати згідно п. 1.4 даного договору.

Закон про банкрутство встановлює, що ліквідаційна процедура вводиться судом на строк що не перевищує 12 місяців та може бути ухвалою суду продовжена на шість місяців. Заявник зазначає, що п. 1.4 договору № 01/03 від 29.12.2016р. суперечить нормам Закону в частині термінів на проведення розрахунку, і в силу приписів ЦК України, зокрема ст. 639 договір № 01/03 від 29.12.2016 р. є неукладеним та/або може бути визнаний судом недійсним.

Заявник вказує на те, що відповідно до п. 1.1 і п. 1.2 договору первісний кредитор уступив новому кредитору, права вимоги до боржника загальним розміром 1 060 656,25 грн., за ціною 10 000,00 грн.,що становить менше 1% відвартості, враховуючи відстрочку оплати 36 місяців,ціна договору становить від`ємну вартість. За таких обставин уступка вимог до боржника 1 060 531 грн. за 10 тис. грн. і право відстрочки розрахунку 36 місяців не можуть вважатись справедливими добросовісними та розумними, а отже, умови договору не відповідають п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України.

Також, заявник як на недійсність договору від 29.12.2016 р. посилається на те, що умови договору № 01/03 від 29.12.2016р. передбачають уступку третій особі 1050 тис. грн. доходу товариства, що за загальним правилом вимагає отримання від органів управління спеціальної згоди укласти правочин. Договір містить декларації сторін про наявність у них повноважень укласти правочин (п.3.2 та п.3.4), проте жодних доказів їх дотримання до суду не надано.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" вважає, що договір укладено особами, що мають конфлікт інтересів, оскільки борг ТзОВ «УК ЛА», що є предметом договору № 01/30 від 29.12.2016 р. виник внаслідок змови досягнутої між керівниками та представниками трьох юридичних осіб, учасників спору у справі № 13/120; 870 тис. грн. боргу погашені до відкриття справи № 28/45 про банкрутство ТзОВ «УК ЛА», новим керівником боржника призначено посадову особу ініціюючого кредитора. Сторони договору № 01/30 від 29.12.16р. знали і не могли не знати про те, що основна частина боргу погашена, уступили борг без врахування погашених сум. Виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності учасників цивільних правовідносин, ініціюючий кредитор, маючи намір уступити вимогу за 1/100 її номінальної вартості із відстрочкою оплати в 36 місяців був зобов`язаний запропонувати такі умови погашення боржнику.

У заяві від 19.06.2019 р. за вх. № 19.06.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" зазначає, що вивчивши пояснення відповідачів та долучені ними докази, прийшли до висновку уточнити свою правову позицію та спосіб захисту порушених прав.

Договір про відступлення права вимоги № 01/03 від 29 грудня 2016 року, крім вищезазначених порушень, є недійсним, на думку заявника, ще з наступних фактичних та правових підстав.

Договір про відступлення права вимогиміститьфінансовіпослуги факторингу у зв`язку з наявністю в ньому таких операцій з фінансовими активами, а саме:

- наявність фінансування ТзОВ «Укравтозапчастина», як клієнта по договору про відступлення права вимоги, на суму 10 000,00 грн., на якому базується відступлення;

- набуття відступленого права грошової вимоги з моменту внесення оплати 10 000,00 грн.;

- отримання плати за користування грошовими коштами шляхом дисконтування суми боргу - розмір переуступки вимоги 1 060 656,25 грн.;

- розмір фінансування 10 000,00 грн. - дисконт як плата за користування грошовими коштами - 1 050 656,25 грн.

Заявник посилається на те, що наведене свідчить про те, що укладений між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ФОП Гаврилюк О.Р. оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Укладаючи оспорюваний договір порушено вимоги Закону щодо суб`єктного складу, оскільки ФОП Гаврилюк О.Р. не може бути фактором за договором факторингу. За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Також, у заяві від 19.06.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" посилається на те, що зобов`язання ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» перед ТзОВ «Укравтозапчастина» на суму 1 060 656,25 грн. є припинені частково на суму 1 050 656,25 грн. у зв`язку з застосуванням статті 605 ЦК України прощенням боргу, оскільки з укладенням оспорюваного договору ТзОВ «Укравтозапчастина» та прийняттям оплати в розмірі 10 000,00 грн. вчинило правочин перед ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», за яким припинило зобов`язання на суму 1 050 656,25 грн. залишивши лише частину зобов`язання у розмірі 10 000,00 грн., оскільки саме таку суму визнало як непрощену частину зобов`язання.

У запереченнях від 29.05.2019 р. за вх. № 22351/19 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ФОП Гаврилюк О.Р. зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" фактично пред`являє до ФОП Гаврилюка О.Р. позовні вимоги, що не відповідає статусу третьої особи на стороні відповідача відповідно до визначення зазначеного в ч. 1 ст. 50 ГПК України. Обгрунтовуючи заперечення на заяву ФОП Гаврилюк О.Р. посилається на те, що укладення договору про відступлення прав вимоги, жодним чином не порушує прав ТОВ «Львівські заводи Автомобілебудування» від 29.12.2016 р., оскільки відповідно до даного договору, погоджено умови правонаступництва між ТзОВ «Укравтозапчастина» (первісний кредитор) та СПД ФОП Гаврилюк О.Р. (новий кредитор) щодо кредиторських вимог до боржника - ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передасться, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на їх правомірність. Оскільки, об`єм кредиторських вимог та їх черговість у справі про банкрутство ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» залишається незмінним, тож відповідно вищезазначені правочини не змінюють та не порушують прав чи обов`язків ТОВ «Львівські заводи Автомобілебудування».

ФОП Гаврилюк О.Р. вказує на те, що у позовній заяві не зазначено яким саме чином зміст договору про відступлення прав вимоги суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ФОП Гаврилюк О.Р. вважає безпідставним та оціночним твердження заявника про недобросовісність та нерозумність дій сторін при укладені договору про відступлення прав вимоги від 29.12.2016р.

Щодо повноважень ТзОВ «Укравтозапчастина» керівника на укладення спірного договору третя особа зазначає, що документи, які їх підтверджують надані суду та містяться в матеріалах справи.

Щодо позовних вимог ТзОВ «Львівські заводи Автомобілебудування», а саме: «визнати вимоги ініціюючого кредитора повністю погашеними», ФОП Гаврилюк О.Р. зазначає,що дане питання (щодо розміру кредиторських вимог ТОВ «Укравтозапчастина») вже є предметом розгляду у справі № 5015/118/11 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (заперечення по даному питанню подавались попередньо), а відтак не може бути повторно розглянуто в межах нового позовного провадження.

ФОП Гаврилюк О.Р. звертає увагу суду, що пред`являючи вимогу про п. 4 визнати ФОП Гаврилюк О.Р. поточним кредитором на суму 10 тис. грн. та п. 5 застосувати до ФОП Гаврилюк О.Р. штрафнісанкції та стягнути в дохід держави 10 тис.грн., позивач не зазначає жодних правових підстав такої позовної вимоги.

ФОП Гаврилюк О.Р. просить відмовити повністю у задоволенні заяви про визнання недійсним договору уступки вимоги від 29.12.2016р. та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора.

У поясненні від 05.07.2019 р. за вх. № 27864/19 ФОП Гаврилюк О. Р . в обгрунтування правомірності укладення договору про відступлення прав вимоги від 29.12.2016 р. вказує на те, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, в п. 3.7, в якому зокрема зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір не оформляє (не передбачає) та/або не документує операцію факторингу, а також не оформляє (не передбачає) та/або не документує частину операції факторингу. Що підтверджує намір сторін на укладення саме договору відступлення права вимоги, а не договору факторингу.

ФОП Гаврилюк О.Р. зазначає, що наявність умов в договорі про дисконтування вартості грошових вимог не є безумовною ознакою факторингових операцій і не може слугувати однозначною підставою для кваліфікації договору від 29.12.2016р., як договору факторингу. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки. Відповідно, здійснення фінансування первісного кредитора шляхом купівлі у нього новим кредитором права грошової вимоги, що зокрема, допускається за договором факторингу (ч. 1 ст. 1084 ЦК України), за відсутності обов`язку у первісного кредитора сплачувати новому кредитору винагороду за надання таких послуг не є підставою для кваліфікації договору факторингу. В такому випадку (відсутність платипервісного кредитора за наданійомупослуги) між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуюються положення про відступлення права вимоги (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

Також ФОП Гаврилюк О.Р., зазначає, що з вказаних умов договору вбачається, що має місце оплата новим кредитором передачі вимог первісного кредитора новому кредитору, яка здійснюється разово, а не протягом певного періоду, моментом переходу права вимоги є внесення плати за договором.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив його вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Відповідно до п. 6.3 договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 р. передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами всіх зобов`язань за договором. Тобто завершення дії договору пов`язано до виконаннясторонами договору (Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем) своїх зобов`язань, а не до моменту погашення грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач".

Щодо твердження заявника, про те, що уклавши договір відступлення права вимоги від 29.12.2016 р. первісний кредитор - ТзОВ «Укравтозапчастина» вчинив прощення боргу в розмірі 1 050 656,25 грн. в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України на користь боржника ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», то ФОП Гаврилюк О.Р. вказує на те, що така правова позиція, не підтверджена жодними обставинами справи, не грунтується на нормах законодавства та фактично повністю суперечить твердженю про недійсність договору відступлення права вимоги від 29.12.2016 р., адже за умови визнання судом такого договору недійсним, сторони повертаються у попередній правовий стан та відповідно об`єм права кредиторської вимоги в ТзОВ «Укравтозапчастина» залишається в тому самому обсязі, який був до укладення такого договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" за вх. № 930/19 від 03.04.2019 р. про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016 р. та про визнання погашеними вимогами ініціюючого кредитора з врахуванням уточнень за вх. № 1648/19 від 19.06.2019 р.задоволити частково з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 р. у справі № 28/45 (суддя Морозюк А.Я.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" прийнято до розгляду і порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (місцезнаходження: 82630, Львівська обл., Сколівський район, с.Коростів, вул.Гірська,3; фактична адреса: 79069, м.Львів, вул. Шевченка,321; ідентифікаційний код 31148163), підготовче засідання суду призначено на 08.06.2010 р., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 р.(суддя Морозюк А.Я.) провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" припинено у зв`язку із недотриманням кредитором вимог ст.6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 року апеляційну скаргу ТзОВ "Укравтозапчастина" задоволено повністю, ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 року у справі №28/45 скасовано та матеріали справи скеровано на розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 року прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі №5015/118/11.

Підставою порушення провадження у справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" стали вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", які підтверджуються рішенням Господарського суду Львівської області від 08.10.2009 р. у справі № 13/120, яким вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" 1 050 000,00 грн. боргу, 10 500,00 грн. державного мита та 156,25 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Борг виник на підставі договірних відносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" з Закритим акціонерним товариством «Автонавантажувач», відповідно до яких, ЗАТ «Автонавантажувач» видав прості векселі на суму 1 050 000,00 грн., на яких, як аваліст виступає Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач".

05.05.2010 р. між ЗАТ «Автонавантажувач» (первісний кредитор) та ТзОВ «УК Львівський автонавантажувач» (новий кредитор) укладено договір № 05/05/10 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває права вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору підряду на виконання робіт по виробництву продукції № ДГ-0020-309/09 від 28.08.2009 р., укладений між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ЗАТ «Автонавантажувач». Пунктом 2.1 вказаного договору встановлено, що право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 870 700,68 грн.

Як зазначає ТзОВ «Львівські заводи «Автомобілебудування», 15.06.2010 р. новий керівник ТзОВ «УК Львівський автонавантажувач» направив ініціюючому кредитору ТзОВ «Укравтозапчастина» вимогу провести залік однорічних зустрічних вимог, а ініціюючий кредитор отримав цю вимогу та провів залік.

Щодо вимоги ТзОВ «Львівські заводи «Автомобілебудування» про визнання вимог ТзОВ «Укравтозапчастина» погашеними, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи (а.с. 58, 64 том 17) містяться копії листа директора ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» за вих. № 29/1 від 15.06.2010 р. адресованого генеральному директору ТзОВ «Укравтозапчастина» з проханням провести взаємозалік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 870 700,68 грн., а саме: - вимоги ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» до ТзОВ «Укравтозапчастина» на суму 870 700,68 грн., що виникли згідно з договором підряду № ДГ-0020-309/09 від 28.08.2009 р. та договору про відступлення права вимоги № 05/05/10 від 05.05.2010 р., та - вимог ТзОВ «Укравтозапчастина» до ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» згідно з векселями на загальну суму 1 060 977,25 грн. Також, у матеріалах справи (а.с. 65 том 17) міститься копія протоколу заліку взаємних вимог ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Укравтозапчастина». Вказані копії документів долучені ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» за вих. № 777-13з-2 від 13.10.2015 р. (за вх. №4710/15 від 15.10.2015 р.) до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області у справі № 5015/118/11 (28/45) від 12.01.2011 р.

Ухвалою суду від 19.10.2015 р. у справі № 5015/118/11 відмовлено ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» у прийнятті заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Львівської області від 12.01.2011 р. у справі № 5015/118/11 (28/45), якою прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі № 5015/118/11.

Як передбачено ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Стаття 602 ЦК України встановлює перелік підстав за яких не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 р. у справі № 28/45 (суддя Морозюк А.Я.) порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до абзацу 24 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону 784-XIV від 30.06.1999 р. з наступними змінами та доповненнями, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію;

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, без виключення яким саме чином здійснюється таке виконання, шляхом зарахування зустрічних вимог чи іншим способом, що передбачений чинним законодавством. Залік зустрічних однорідних вимог можливий лише за згодою кредиторів, вимоги яких включені до реєстру вимог кредиторів боржника.

Посилання заявника на те, що відбулось зарахування однорідних вимог між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, заява та протокол про залік взаємних вимог не є безумовною підставою для заліку грошових вимог, не є належними з огляду на викладене вище.

Ухвалою суду від 20.06.2011 р. у справі № 5015/118/11 задоволено заяву ТзОВ "Укравтозапчастини" (02088, м.Київ, вул. 1-го Травня,1-А) про визнання кредиторських вимог, включено грошові вимоги ТзОВ "Укравтозапчастини" (02088, м.Київ, вул.1-го Травня,1-А) в розмірі 1 060 977,25 грн. до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю „Управляюча компанія „Львівський автонавантажувач", с. Коростів Сколівського району Львівської області, смт. Розділ Миколаївського району Львівської області. Заява ТзОВ "Укравтозапчастини" про грошові вимоги до боржника ТзОВ „Управляюча компанія „Львівський автонавантажувач" обґрунтовується тим, що боржником видано прості векселі на суму 1 050 000грн. (що підтверджується рішенням господарського суду Львівської області від 08.10.2009р. у справі №13/120).

Крім того, слід зазначити, що наступні дії ініціюючого кредитора свідчать про існування боргу на даний час, оскільки з листів, направлених на адресу суду ініціюючий кредитор повідомив, що зарахування зустрічних однорідних вимог фактично не відбулось та підтвердив існування заборгованості.

Посилання заявника на те, що зобов`язання ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» перед ТзОВ «Укравтозапчастина» на суму 1 060 656,25 грн. є припинені частково на суму 1 050 656,25 грн. у зв`язку з застосуванням статті 605 ЦК України прощенням боргу, оскільки з укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги ТзОВ «Укравтозапчастина» та прийняттям оплати в розмірі 10 000,00 грн. вчинило правочин перед ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», за яким припинило зобов`язання на суму 1 050 656,25 грн. залишивши лише частину зобов`язання у розмірі 10 000,00 грн., оскільки саме таку суму визнало як непрощену частину зобов`язання, є необгрунтованими та побудованими на припущеннях заявника.

Щодо вимоги ТзОВ «Львівські заводи «Автомобілебудування» про визнання недійсним договорууступки права вимоги від 29.12.2016 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

29.12.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальність «Укравтозапчастина» (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем (новий кредитор), відповідно до якого, на умовах, визначених у цьомудоговорі, первісний кредитор передає новому кредитору всі права вимоги за зобов`язаннями, визначеними в п. 1.2 цього договору, а новий кредитор приймаєтакі права вимоги та сплачує винагороду на умовах, визначених у цьомудоговорі.

Відповідно до п. 1.2 договору первісний кредитор передає, а новий кредитор приймаєнаступні права і обов`язки первісного кредитора:

1.2.1. Право вимоги грошової заборгованості, а також всі інші права та обов`язки, які існують на момент укладення даного договору та можуть виникнути в майбутньому, що виникли на підставі наступних документів (далі по тексту - «основне зобов`язання»):

1) 6 векселів від 11 вересня 2008 року та один вексель від 29 жовтня 2008 року, загальною сумою 1 050 000,00 грн., в яких як аваліст виступає ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», а саме: вексель серії АА № 0718355 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718356 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718357 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718358 на суму 150 000 гри.; вексель серії АА № 0718359 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718360 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718302 на суму 150 000 грн.;

2) Рішення Господарського суду Львівської області у справі № 13/120 від 08.10.2009 року, за яким вирішено: стягнути з ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (с.Коростів, вул. Гірська,3, ) 1 050 000,00грн. боргу, 10500,00грн. державного мита та 156,25грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, разом - 1 060 656,25 грн. Вищевказана заборгованість є предметом розгляду Господарським судом Львівської області справи № 5015/118/11 про банкрутство ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» (надалі - Боржник) та підтверджується, в тому числі, ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року у справі № 5015/118/11 про визнання кредиторських вимог. Станом на день укладення цього договору загальна непогашена заборгованість боржника за перед первісним кредитором становить: 1 060 977,25 грн. (один мільйон шістдесят тисяч девятсот сімдесят сім гривень 25 копійок), яка складається з наступного: a) заборгованість першої черги погашення кредиторських вимог (судові витрати) - 321,00 грн. (триста двадцять одна гривня 00 копійок); b) заборгованість четвертої черги погашення кредиторських вимог- 1 060 656,25 грн. (один мільйон шістдесят тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 25 копійок).

1.2.2. Предметом даного договору є право вимоги грошової заборгованості боржника вказаній в п.п. 1.2.1 даного договору, в розмірі 1 060 977,25 грн. (один мільйон шістдесят тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 25 копійок), а саме: а) заборгованість першої черги погашення кредиторських вимог (судові витрати) - 321,00 грн. (триста двадцять одна гривня 00 копійок); b) заборгованість четвертої черги погашення кредиторських вимог - 1 060 656,25 гри. (один мільйон шістдесят тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 25 копійок).

Відповідно до п.1.4 договору передбачено, що за відступлені права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень 00 копійок, без ПДВ. Зазначена грошова сума сплачується новим кредитором протягом 36 календарних місяців з моменту укладення цього договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок первісного кредитора або внесення готівки безпосередньо в касу первісного кредитора чи іншими способами оплати не забороненими чинним законодавством України. Права вимоги, вказане в п.п. 1.1, 1.2 цього договору, переходить до нового кредитора з моменту здійснення оплати згідно п. 1.4. даного договору (п. 1.5 договору).

Пунктом 3.7 договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 р. за № 01/03 передбачено, що цей договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу та у зв`язку з відступленням в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, «первісним кредитором» «новому кредитору» права вимоги, належного «первісному кредитору», в межах яких «новий кредитор» стає кредитором за «кредитним договором». Сторони цим погоджуються, відповідно до статті 656 Цивільного кодексу України, що до цього договору застосовуються положення Цивільного Кодексу України, що регулюють операції купівлі-продажу майнових прав (права вимоги). Для уникнення сумніву, наслідком продажу вимог є їх відступлення від «первісного кредитора» «новому кредитору» згідно з положеннями про відступлення прав вимоги, передбаченими ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України. Зокрема, але не обмежуючись цим, намір сторін полягає в тому, щоб відступлення вимог «первісним кредитором» «новому кредитору» за цим договором становило та тлумачилось як операція купівлі-продажу. Сторони підтверджують, що цей договір не оформляє (не передбачає) та/або не документує операцію факторингу, а також не оформляє (не передбачає) та/або не документує частину операції факторингу.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Договір уступки права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч.1 ст. 517 Цивільного кодексу України). Правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги, як матеріальні докази цього права. Без документів право вимоги відсутнє. Саме за матеріальними доказами судом оцінюється і розмір переданого права. Без доказів розміру права вимоги таке право відсутнє і не може бути передане.

Тобто право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент передачі суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі судового рішення, яким стягнено (чи визнано) суму боргу, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акта приймання-передачі від 15.02.2019 р. ТзОВ «Укравтозапчастина» (первісний кредитор) передав ФОП Гаврилюку О.Р. (новому кредитору) наступні документи, які підтверджують права вимоги до боржника, які відступаються за договором про відступлення права вимоги № 01/03 від 29.12.2016 р.: - рішення Господарського суду Львівської області у справі № 13/2120 від 08.10.2009 р. про стягнення заборгованості; - ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 р. у справі № 5015/118/11 про визнання кредиторських вимог. Доказів передачі первинних документів (векселів) сторонами договору суду не надано.

Проаналізувавши зміст ст. 513 ЦК України, яка встановлює вимоги щодо форми правочину, можна зробити висновок про те, що передаватись можуть лише такі права, які кредитор набув унаслідок укладення певного правочину. Що ж до можливості передання прав, набутих згідно з рішенням суду, то на сьогодні згідно з нормами Цивільного кодексу України кредитори таких повноважень не мають.

Аналізуючи ст. 514 ЦК України у правовідносинах, які виникли між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», що під час укладення цесії припускається (якщо інше прямо не передбачено законом або договором) перехід усіх тих (за умовами та за об`ємом) прав, які належали ТзОВ «Укравтозапчастина». Відповідно, до складу таких прав входять, додатково існуючі, до моменту передання субсидіарні права, які уособлюють певні окремі способи забезпечення зобов`язань (наприклад, право на стягнення неустойки, право притримання і т.д.).

Тому, ст. 514 Цивільного кодексу України, встановлюється обмеження щодо прав вимоги, які передаються цесіонарію, а саме неможливо передати Фізичній особі - підприємцю Гаврилюку О.Р. право, яке виникає у майбутньому, оскільки об`єм прав, що переходять до Фізичної особи - підприємця Гаврилюка О.Р., встановлюється на момент переходу, а тому ТзОВ «Укравтозапчастина» не може передати право вимоги за судовим рішенням, оскільки результат відступлення буде діяти у майбутньому.

Чинне цивільне законодавство надає кредиторові можливість уступити право вимоги кредитора іншій особі, а не право стягнення коштів за рішенням суду.

Заміна кредитора в зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, в той час як відносини, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, не мають характеру цивільно-правових згідно з частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України, а управленою стороною в цих відносинах виступає не кредитор, а стягувач. Тому зазначена заміна є неможливою.

Враховуючи наведене, ТзОВ «Укравтозапчастина» може відступити право вимоги Фізичній особі - підприємцю Гаврилюку О.Р. тільки, якщо між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» укладений договір, на підставі якого у ТзОВ «Укравтозапчастина» виник борг перед ТзОВ «Ресторан «Беркут», який потрібно погасити, в інших випадках відступлення права вимоги неможливе.

Беручи до уваги вищезазначене, проаналізувавши норми Цивільного кодексу України, які регулюють відносини відступлення права вимоги за зобов`язаннями, можна до висновку, що договір про відступлення права вимоги є недійсним відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Така позиція знаходить підтвердження у постанові Вищого господарського суду України від 25.09.2014 року у справі № 923/945/13, в якій чітко встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають. Укладаючи спірний правочин, позивач та відповідач, не замінюючи кредитора у зобов`язанні, замінили стягувача на стадії виконання судового рішення. Утім, уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Дослідивши зміст оспорюваного правочину та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку, що договір про відступлення права вимоги № 01/03 від 29.12.2016 р.суперечить вимогам чинного законодавства, а тому має бути визнаний судом недійсним. В решті задоволення вимог заяв суд дійшов висновку відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону 784-XIV від 30.06.1999 р. з наступними змінами та доповненнями, п.1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011 р. з наступними змінами та доповненнями, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" за вх. № 930/19 від 03.04.2019 р. про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016 р. та про визнання погашеними вимогами ініціюючого кредитора з врахуванням уточнень відповідно до заяви про визнання недійсним договору та визнання зобов`язання припиненим за вх. № 1648/19 від 19.06.2019 р. задоволити частково.

2. Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 01/03 від 29.12.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем.

3. В задоволенні решти вимог заяв - відмовити.

Інформацію у справі, яка розглядається можна отримати за веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, передбачених ст. 235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строк і в порядку, передбачених ст. ст.254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складений 24.09.2019 р.

Суддя Чорній Л.З.