ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.09.2019 Справа № 905/1446/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Биковій Я.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Азовконтракт, м. Київ

до відповідача: Акіонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акіонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман

про стягнення збитків за часткову втрату (недостачу) вантажу в сумі 141481,80грн., провізної плати за втрачений вантаж в сумі 3827,67грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Лебедєв (згідно наказу №2 від 17.05.2019, рішення від 20.05.2019);

від відповідача: Чаруковський Р.В. (за довіреністю №4110 від 26.07.2019)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Азовконтракт», м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман про стягнення збитків за часткову втрату (недостачу) вантажу в сумі 141481,80грн., провізної плати за втрачений вантаж в сумі 3827,67грн.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на нестачу вантажу у вагоні №60530102 по накладній №42404459 від 09.03.2019, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача вартість нестачі та провізну плату.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст. 307, 314 Господарського кодексу, ст.ст.110, 113 - 115, 129 Статуту залізниць України, ст. 23, 26 Закону України «Про залізничний транспорт».

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано: договір поставки №У0801/19 від 08.01.2019 зі специфікацією, рахунок №57 від 29.01.2019, платіжне доручення №87 від 29.01.2019, видаткову накладну №713 від 09.03.2019, договір №10/01/2018-ТЕО від 10.01.2018, довідку про кількість, ціну та вартість відправленого вантажу №19-388 від 26.06.2019, залізничну накладну №42404459 від 09.03.2019, акт загальної форми, лист №190 від 16.03.2019; комерційний акт №481001/1 від 18.03.2019, претензію №23 від 09.04.2019, відповідь на претензію від 14.05.2019.

Ухвалою суду від 07.08.2019 відкрито провадження у справі 905/1446/19, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 03.09.2019; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив (за наявності); запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив надати суду заперечення (за наявності); докази направлення заперечень на відповідь на відзив позивачу. Вказана ухвала отримана позивачем 13.08.2019, відповідачем 14.08.2019.

14.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2022/961 від 12.08.2019, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність вимог щодо стягнення провізної плати, оскільки Статутом не передбачено її відшкодування у випадку недостачі, а також на те, що в даному випадку мало місце не втрата вантажу залізницею, а недовантаження кількості місць вантажовідправником.

29.08.2019 відповідач надав клопотання №2022/1026 від 27.08.2019 (в межах строк для надання відзиву), в якому просив долучити додаткові докази, а саме роздруківку вагону №60530102 по ст. Покровськ від 15.03.2019.

02.09.2019 на електрону адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому останній посилався на неотримання від відповідача відзиву на позовну заяву.

03.09.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.09.2019.

06.09.02019 на електрону адресу суду від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, в якому останній також зазначив про неотримання відзиву на позовну заяву. Клопотання судом задоволено, 11.09.2019 представник позивача ознайомився з матеріалами справи.

Представник позивача в судове засідання 24.09.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав в частині вимог про стягнення збитків за часткову втрату (недостачу) вантажу .

Представник відповідача в судове засідання 24.09.2019 з`явився, проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

09.03.2019 за залізничною накладною №42404459 від 09.03.2019 ТОВ МА «Пітерс» направило зі станції Жовтнева Одеської залізниці на станцію Роя Донецької залізниці вантаж селітра аміачна у вагоні №60530102 в кількості 68136кг (пакування контейнер, кількість місць 68).

Згідно відмітки у вказаній накладній, вантаж розміщено та закріплено згідно п. 5.3 гл.9 Додатку 3 до СМГС.

На станції «Покровськ» Донецької залізниці 13.03.2019 було складено акт загальної форми №22580, згідно якого було виявлено, що маса вантажу у вагоні №60530102 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

15.03.2019 вантаж прибув на станцію Роя Донецької залізниці, на якій був складений акт загальної форми, в якому було зазначено, зокрема, про необхідність комісійної видачі.

Листом №190 від 16.03.2019 ТОВ «ТД «Азовконтракт» повідомило, що при візуальному огляді були виявлені представником ТОВ«ТД «Азовконтракт» логістом Даглі М.К. ознаки незбереження вантажу, на прохання про комісійне вивантаження вагону і складання комерційного акту начальником станції Роя Донецької залізниці ОСОБА_1 було відмовлено.

18.03.2019 на станції Роя Донецької залізниці за наслідком проведення комісійної перевірки вагону №60530102 був складений комерційний акт №481001/1, згідно якого маса вантажу у вагоні №60530102 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, при зважуванні на динамічних тензовагах виявилось менше на 18336кг.

У розділі «Д» комерційного акту №481001/1 від 18.03.2019 зафіксовано, що на вимогу вантажлоодержувача проведена ком. Видача. В накладні значиться 68 контернерів навантажених згідно дод.2 к СМГС г 9 п.5.3. Фактично виявлено поверхня вантажу нижче бортів на 20-30 см, в біг-бегах в 2 яруси. В верхньому ярусі налічено 31 м`який контейнер, місяця ув`язані між собою, над 4 люком є вільне місце 150*120*120 см, між контейнерами є проміжки 40-50 см. Вийняти та полічити контенера нижнього ярусу неможливо. Після повного вивантаження верхнього яруса, в нижньому виявилось, що контейнера стоять нерівномірно. Між стінами та контейнерами є проміжок, від торця 80 см з двох боків, від стін 30 см. Контейнера стоять вільно у 2 ряди, між ними є проміжки 50-60 см. Над 3-4 люками стоять щільно 8 контейнерів. Над 5-7 люками на 4 контейнерах лежать 2 дерев`яні бруски. Всього в нижньому ярусі 22 контейнера. Всього у вагоні 53 контейнера, не достає 15 контейнерів. Недостатній вантаж міг поміститися в вагон. Вагон бездверний, люка закриті, м`які контейнера не порушені та розсипу вантажу немає. Вагон прибув в справному стані.

Статтею 307 ГК України, яка кореспондується зі статтею 908 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 зі змінами та доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України № 1510 від 11.10.2002 та № 1973 від 25.12.2002 (далі - Статут залізниць України), визначає обов`язки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 2, 3 статті 909 ЦК України).

Згідно зі статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з п.п. 1 п. 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (п.п. 1, 2, 3 п. 23 Статуту залізниць України).

За статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 № 334, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Як встановлено судом, комерційний акт №481001/1 від 18.03.2019 засвідчує невідповідність фактичної кількості вантажу кількості зазначеній у перевізному документі.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема у разі здачі до перевезення мінерального добрива.

Як було встановлено судом, комерційний акт №481001/1 від 18.03.2019 засвідчує нестачу вантажу у розмірі 7014 кг.

З урахуванням положень п. 27 Правил видачі вантажу, фактична нестача вантажу у вагоні №60530102 становить 14007,96кг з наступного розрахунку: 15030кг 1022,04 кг (1,5% від 68136кг, маси зазначеної у залізничній накладній).

З наявних в матеріалах справи видаткової накладної №713 від 09.03.2019 та рахунку №87 від 29.01.2019 до договору №У0801/19 від 08.01.2019 постачальника вбачається, що вартість однієї тони селітри аміачної складає 10100,10грн.

Сума недостачі з урахуванням норми недостачі (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) у вагоні №60530102 складає: 141481,80грн. із розрахунку: 14007,96кг (нестача вантажу, з урахуванням норми недостачі для мінерального палива у вологому стані 1,5%) х 10100,10грн. (вартість 1т селітри аміачної, зданої до перевезення з ПДВ).

Згідно з ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини 3 статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 110 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Оскільки спірний вагон прийнято залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу в силу п. 110 Статуту залізниць України покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо позовних вимог в частині стягнення збитків за втрачений вантаж є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення провізної плати за втрачений вантаж в сумі 3827,67грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Тобто, Статутом передбачена можливість отримати відшкодування провізної плати лише у випадку повної втрати вантажу. Відшкодування провізної плати у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу Статут не передбачає.

Таким чином, у уданому випадку мало місце не втрата вантажу, а його недостача, оскільки вантаж був частково виданий одержувачу.

Крім того, суд звертає увагу, що у розрахунку позивач помилково визначив провізну плату - 18618,12грн., тоді як згідно п. 31 залізничної накладної №42404459 від 09.03.2019 провізна плата у вагоні №60530102 складала 7963,00грн.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Судовий збір у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорціно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73 - 80, 129, 236-238, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Азовконтракт, м. Київ до Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман про стягнення збитків за часткову втрату (недостачу) вантажу в сумі 141481,80грн., провізної плати за втрачений вантаж в сумі 3827,67грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Азовконтракт (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30; ) збитки, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 141481,80грн., а також відшкодування судового збору у сумі 2122,23грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене в апеляційному порядку, згідно з Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 24.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 25.09.2019.

Суддя Я.О. Левшина