Справа № 909/662/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.09.2019 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву б/н (вх№17507/19) від 10.09.2019 ФО-П Надраги О. Р. про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 у справі:

за позовом: Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль",

пр. Ушакова, буд. 63, м. Херсон,73003;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Надраги Олега Романовича,

АДРЕСА_1 ;

про стягнення 42 003, 73грн, з яких: 37 623,29грн - заборгованість за кредитом, 4 380,44грн - заборгованість за відсотками.

Представники сторін в судове засідання не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача Фізичної особи-підприємця Надраги Олега Романовича звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з заявою б/н (вх№17507/19) від 10.09.2019 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 до 01 квітня 2020 року. Ухвалою від 12.09.2019 заяву призначено до розгляду в судовому засіданні 19.09.2019.

Представники сторін в судове засідання не з"явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду заяви були належним чином повідомлені ухвалою суду від 12.09.2019.

Заява б/н (вх№17507/19) від 10.09.2019 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 до 01 квітня 2020 року мотивована тим, що Фізична особа-підприємець Надрага Олег Романович на даний час не здійснює підприємницьку діяльність; з 01 липня 2019 року грошових коштів від контрагентів не отримує; 01 січня 2020 року підприємницька діяльність відповідача буде відновлена, що надасть змогу в повному обсязі виконати свої зобов`язання перед АТ "Райффазейн Банк Аваль".

Беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи те, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, а також норми частини 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України згідно яких, заява про відстрочку виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про можливість розгляду заяви б/н (вх№17507/19) від 10.09.2019 у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, всебічно та повно з"ясувавши обставини на яких ґрунтуються вимоги заяви б/н (вх№17507/19) від 10.09.2019, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 такою, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 позов АТ"Райффайзен Банк Аваль" до відповідача ФО-П Надраги Олега Романовича про стягнення 42 003, 73грн - задоволено. Стягнено з Фізичної особи-підприємця Надраги Олега Романовича на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 37 623,29грн - заборгованості за кредитом, 4 380,44грн - заборгованості за відсотками, 1 921,00грн - судового збору. Про що 20.08.2019 видано наказ №990.

Приписи статті 331 Господарського процесуального кодексу України надають право суду відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення судового рішення, суд враховує: ступінь вини у виникненні спору; стосовно фізичної особи-тяжке захворювання її самої або членів її сім"ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Виходячи із вищенаведеного відстрочка виконання судового рішення у судовому порядку, повинна бути пов"язана з об`єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне його виконання.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1,2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Заявником не наведено перед судом обґрунтованих доводів та не подано в підтвердження жодного доказу, які б вказували на існування виняткових, виключних обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019. Посилання ФО-П Надраги О .Р. на нездійснення підприємницької діяльності та відсутність коштів на рахунку АТ "Ідея Банк" за період з 21.06.2019 по 08.08.2019 не є тією виключною обставиною в розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України для відстрочення виконання судового рішення. У відповідності до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Приписами статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтями 18, 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Водночас судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка згідно з статтею 11 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами, як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, яке захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Так у рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" Європейський Суд з прав людини вказує, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012, пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Отже з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення Європейського Суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви").

З урахуванням вищесказаного суд приходить до висновку, що підстави для відстрочення виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 у цьому випадку відсутні, а заява б/н (вх№17507/19) від 10.09.2019 ФО-П Надраги О. Р. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтями 42, 44 Господарського кодексу України, статтями 18, 73, 74, 77, 86, 234, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви б/н (вх№17507/19) від 10.09.2019 ФО-П Надраги О. Р. про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Ухвала підписана 19.09.2019

Суддя С.Кобецька