ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4072/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

представники сторін:

від позивача: Бондаренко В.О. , довіреність №5078-К-О від 20.11.2018 р., адвокат;

від відповідача: Німак Є.Ю., довіреність №б/н від 01.11.2018 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" м. Київ та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2019, ухвалене суддею Загинайко Т.В., м.Дніпро, повний текст якого підписаний 03.06.2019, у справі №904/4072/18

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс", м.Дніпро

про стягнення заборгованості про процентам за кредитним договором у сумі 211 601,06 доларів США, що за курсом НБУ на 03.07.2018 (26,232692) становить 5 550 865,43 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернувся Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", з позовною заявою, в якій просить стягнути з Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТЕЙРА ПЛЮС" 211 601,06 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2018 складає 5 550 865 грн. 43 коп. - заборгованості по процентам за Кредитним договором від 26.12.2003р. №К/03-89.

Позовні вимоги обґрунтовані не наданням Відповідачем своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору та вимог статті 1048 ЦК України, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № К/03-89 від 26.12.2003 та виписці про рух коштів по кредитному рахунку відповідача. В порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 536, 1048 ЦК України Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, через що банком за період з 03.07.2015 по 03.07.2018 нараховані відсотки за користуванням кредитом на рівні облікової ставки НБУ, що становить суму у розмірі 7732271 грн. 95 коп. При цьому, Позивач вважає за можливе вимагати суму до стягнення у розмірі 5 550 865,43 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2019 у справі №904/4072/18 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 199 244 доларів США 80 центів, що за курсом НБУ на 03.07.2018 становить 5 226 727 грн. 47 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 78 400 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору та 1921 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору за апеляційний перегляд.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду у відмовленій частині, яка становить 12 356,26 доларів США, що еквівалентно (станом на 03.07.2018) 324 137,96 грн, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить рішення суду від 24.05.2019 скасувати у відмовленій частині, прийняти в цій частині нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками відповідно до умов договору та вимог ст. 1048 ЦК України, шо відображено у розрахунку заборгованості за договором №№К/03-89 від 26.12.2003 та виписки про рух коштів по кредитному рахунку Відповідача.

З урахуванням норм чинного законодавства з боку AT КБ "ПРИВАТБАНК" нараховано відсотки на рівні облікової ставки НБУ, що становить суму у розмірі 294757,09 дол. США (7 732 271,95 грн.), нараховану за період з 03.07.2015 по 03.07.2018. При цьому AT КБ "ПРИВАТБАНК" вважав за можливе просити до стягнення суму у розмірі 211 601,06 доларів США (5 550 865,43 грн., сума в межах розміру відсотків відповідно до умов Кредитного договору). Зазначені суми відображені у наданому Банком розрахунку заборгованості.

В той же час, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції здійснив зменшення на відповідний період саме суми в межах розміру відсотків відповідно до умов Кредитного договору, в той час, як зменшенню підлягала сума відсотків, нарахованих на рівні облікової ставки НБУ, шо становило суму у розмірі 294 757,09 дол. США, що складає еквівалент 7 732 271,95 грн., адже, саме ці відсотки були предметом позову.

Так, за відповідні періоди, що виключені судом, а саме з 04.07.2015 по 05.09.2015, Банком було нараховано 13 329,53 дол. США за липень 2015 року (28 днів, облікова ставка НБУ 30 %), 13 281,92 дол. США за серпень (31 день, облікова ставка НБУ 27 %) та 1754 дол. США за вересень (5 днів, облікова ставка НБУ 22%), а всього 28 356,45 дол. США.

Таким чином, за період, шо врахований судом, а саме - за період з 06.09.2015 по 03.07.2018, заборгованість Відповідача за відсотками, нарахованими на рівні облікової ставки НБУ, становить 294 757,09 28 356,45 = 266 400,64 дол. США. Отже, сума, яку просив стягнути Позивач, а саме 211 601,06 доларів СІНА, є в межах розміру заборгованості Відповідача по відсотках, нарахованих на рівні облікової ставки НБУ, за період в межах строку позовної давності.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс", відзив на апеляційну скаргу Позивача не надав.

Крім того, не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс", в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, посилання суду на неналежні докази, просить рішення суду від 24.05.2019 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Проте, суд першої інстанції, погодившись із фактом спливу строку дії договору (строку кредитування) не погодився із припиненням права нарахування процентів, чим

порушив приписи ч.4 ст. 236 ГПК України та, відповідно, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до п. 4 ч. 1, ч.2 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення суду.

Оскільки особовий рахунок (а, відповідно, і виписки з нього) не є первинним документом (тобто, не є документом, який містить відомості про господарську операцію, зокрема перерахування коштів на рахунок Відповідача), то в розумінні ст.ст. 74-80 ГПК України Позивач не виконав обов`язку щодо доказування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, але не виключно, не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів перерахування грошових коштів на користь Відповідача. Окрім того, в розумінні ст.ст. 73, 74, 77, 91 ГПК України такі копії виписок по рахункам Відповідача не є доказами в розумінні ГПК України, зокрема і через їх незасвідченість відповідно до вимог процесуального Закону.

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", у відзиві на апеляційну скаргу Відповідача проти її задоволення заперечив, зазначив, що під час ухвалення оскаржуваного рішення місцевим господарським судом враховано висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права в частині порядку обрахунку відсотків за користування кредитом, які викладені у постановах від 07.09.2016 у справі № 6-1412цс16 та від 09.08.2017 у справі № 6-2322цс16.

Оскільки у відзиві на позов ТОВ "СОТЕИРА ПЛЮС" не заперечувало проти такої обставини як отримання останнім суми кредитних коштів, яка була обумовлена кредитним договором, то на даний момент ТОВ "СОТЕЙРА ПЛЮС" втратило право заперечувати проти обставини отримання кредиту.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2019 (головуючий суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишено без руху з підстав недоплати судового збору до встановленого законом розміру.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2019 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Березкіна О.В., Кощеєв І.М.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2019 у справі № 904/4072/18; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 09.09.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2019 (головуючий суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" залишено без руху з підстав недоплати судового збору до встановленого законом розміру.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2019 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Березкіна О.В., Кощеєв І.М.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2019 у справі № 904/4072/18; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 09.09.2019; приєднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" до апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" для сумісного апеляційного розгляду

В судовому засіданні 09.09.2019 року Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задоволенню не підлягає, в той час як апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

26.12.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Міжнародний комерційний банк", (в подальшому зі змінами в законодавстві ВАТ "Піреус Банк МКБ") як банком, та відповідачем Закритим акціонерним товариством Інвестиційна компанія "Сотейра", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "СОТЕЙРА ПЛЮС", як позичальником, було укладено кредитний договір №К/03-89 (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого банк надає позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 320 000,00 доларів США, терміном з 26 грудня 2003 року по 26 грудня 2007 року із сплатою відсотків згідно пункту 3.1 Договору за умови виконання вимог пункту 4.2 Договору.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін (пункт 11.1 Договору).

В подальшому, між сторонами було укладено Додаткові угоди до Договору, якими зміст договору було викладено у новій редакції, а саме:

- додатковою угодою від 29.12.2003 №1 до Договору пункти 1.1 та 2.5 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику кредитні кошти (транш) в розмірі 205 000,00 доларів США строком з 29.12.2003 по 26.12.2007 із сплатою відсотків за користування кредитною лінією, згідно вимог пункту 3.1 Кредитного договору.";

- додатковою угодою від 30.12.2003 №2 до Договору пункти 1.1 та 2.5 Договору викладено в наступній редакції: Банк надає позичальнику кредитні кошти (транш) в розмірі 1 600,00 доларів США строком з 30.12.2003 по 26.12.2007 із сплатою відсотків за користування кредитною лінією, згідно вимог пункту 3.1 Кредитного договору.";

- додатковою угодою від 10.01.2005 №5 до Договору пункти 1.1 та 2.5 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику кредитні кошти (транш) в розмірі 23 000,00 доларів США строком з 10.01.2005 по 26.12.2007 із сплатою відсотків за користування кредитною лінією, згідно вимог пункту 3.1 Кредитного договору.";

- додатковою угодою від 31.08.2005 №12 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 320 000,00 доларів США терміном з 26.12.2003 по 26.12.2007 із якої один із траншів надається в національній валюті в сумі 264 000,00 грн.";

- додатковою угодою від 14.10.2005 №13 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 690 000,00 доларів США, із яких може бути використано в національній валюті в сумі 2 077 000,00 грн. терміном з 26.12.2003 по 26.12.2007";

- додатковою угодою від 28.11.2005 №15 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 500 000,00 доларів США терміном з 26.12.2003 по 26.12.2007";

- додатковою угодою від 18.05.2006 №17 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 500 000,00 доларів США терміном з 26.12.2003р. по 26.12.2007";

- додатковою угодою від 31.10.2006 №19 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 666 000,00 доларів США терміном з 26.12.2003р. по 26.12.2007";

- додатковою угодою від 29.11.2006 №20 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 666 000,00 доларів США терміном з 26.12.2003 по 26.12.2007";

- додатковою угодою від 01.03.2007 №21 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику відновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 666 000,00 доларів США та 1 194 000,00 грн. терміном з 26.12.2003 по 26.12.2007, яка може бути відкликана за умови невиконання пункту 5.1 Договору.";

- додатковою угодою від 28.09.2007 №27 до Договору пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: "Банк надає позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 1 720 000,00 доларів США строком з 28.09.2007 по 26.12.2007 із сплатою відсотків за користування кредитною лінією, згідно вимог пункту 3.1 кредитного договору.".

Додатковою угодою від 22.12.2007 до Договору сторони погодились з 26 грудня 2007 року подовжити строк дії Кредитної угоди № К/03-89 від 26 грудня 2003 року по 26 грудня 2012 року та внести зміни в пункт 1.1 Кредитного Договору та викласти його в наступній редакції: "Банк надає позичальнику відновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію в сумі 1 720 000,00 доларів США терміном з 26 грудня 2007 року по 26 грудня 2012 року, яка може бути відкликана за умови невиконання п.5.1. цього договору.

Сторони погодились з 01.01.2008 встановити відсоткову ставку за користування кредитною лінією в іноземній валюті в розмірі 12% річних (т. 1 а.с. 30).

Згідно з пунктом 2.5 Договору кредитні кошти надаються позичальнику частинами (траншами); перший транш надається позичальнику в розмірі 38000 доларів США терміном з 26 грудня 2003 року по 26 грудня 2007 року; кожен наступний транш надається позичальнику, на підставі Додаткової угоди до Договору, що укладається на підставі заявки від позичальника, наданої не менш ніж за 3 робочих дня до видачі кредиту.

Відповідно до пункту 1.2 Договору кредитні кошти надаються позичальнику з метою їх використання на поповнення обігових коштів шляхом зарахування їх на поточний рахунок позичальника.

Позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше 26 грудня 2007 року, в строки, обумовлені в Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору; датою повернення коштів, наданих позичальнику за кредитом є день виконання позичальником всіх своїх зобов`язань згідно цього Договору та надходження грошових коштів у повному обсязі заборгованості за кредитною лінією на рахунок банку, включаючи повну сплату відсотків, пені та штрафів (якщо такі будуть) (пункт 2.1, 2.2 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що відсотки за користування кредитними коштами нараховуються щомісячно за період з 25 числа минулого місяця по 24 число поточного місяця за методом "факт/360".

Позичальник зобов`язується до 1 числа наступного місяця сплатити відсотки в розмірі 15 відсотків річних за період користування кредитними коштами, нарахування яких здійснюється 24 числа кожного місяця; розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами може бути переглянуто за взаємною згодою сторін, про що сторони укладають Додатку угоду, яка після підписання її сторонами стає невід`ємною частиною договору (пункт 3.2, 3.3 Договору).

В подальшому, 15.07.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", як новим кредитором, та Відкритим акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ", як первісним кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги (надалі Договір відступлення права вимоги), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №4391.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За умовами частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 1.1 Договору відступлення права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає усі права вимоги первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТЕЙРА ПЛЮС" (далі - боржник), які існують на підставі Кредитного договору №К/03-89 від 26.12.2003 з усіма змінами та доповненнями до нього (далі Кредитний договір), у тому числі право вимоги по поверненню боржником отриманого кредитору, сплаті відсотків за користування кредитом, плати за відкриття та обслуговування позичкового рахунку за Договором, сплаті будь-яких пеней та штрафів за Кредитним договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, або до розірвання цього договору первісним кредитором в односторонньому порядку (пункт 5.1 Договору відступлення права вимоги).

Разом з правом вимоги, що передається за цим Договором, до нового кредитора у повному обсязі переходять усі права, що забезпечують виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, а саме: - права іпотекодержателя, що виникають з договору іпотеки №І/03-89/ІІ від 29.12.2006 з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між первісним кредитором та боржником та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко Оленою Валентинівною за реєстровим №9230 (пункт 1.2 Договору відступлення права вимоги).

Пунктом 1.3 Договору відступлення права вимоги встановлено, що з моменту повного виконання новим кредитором пункту 2.2 договору, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових сум у розмірі та у терміни передбачені Кредитним договором та отримує усі права, що виникають з договору іпотеки №І/03-89/ІІ від 29.12.2006.

Згідно з пунктом 1.6 Договору відступлення права вимоги на момент укладення цього Договору заборгованість боржника перед первісним кредитором складає: по поверненню кредиту 385 700,00 доларів США, проценти за користування кредитом 1799,93 доларів США.

Таким чином, відповідно до умов Договору, погашення заборгованості здійснюється згідно графіку погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками.

До вказаного договору сторонами було підписано додаток 1 від 26.12.2003 - графік зменшення ліміту:

- 01.12.2010р. на 1 500 000,00 доларів США;

- 01.12.2011р. на 1 000 000,00 доларів США;

- 01.12.2012р. на 500 000,00 доларів США;

- 28.12.2012р. на 0 доларів США (а.с.30, т.1).

Отже, відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на його рахунок, при цьому, станом на 26.12.2012 заборгованість за кредитом мала бути відповідачем погашена.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 211 601,06 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 03.07.2018 складає 5 550 865 грн. 43 коп., що становить заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 03.07.2015 по 03.07.2018.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки строк дії Договору, кінцевий термін повернення кредитних коштів 26.12.2012, що передбачено пунктом 1 Додаткової угоди від 26.12.2007 №28, та Договором не встановлений розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, то проценти розраховуються на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, строк повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами вважається таким, що настав. В той же час, на момент розгляду справи доказів погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами перед позивачем відповідачем не надано.

Частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитного договору закінчився 26.12.2012, тоді як, коли позивач звернувся до суду із позовною заявою лише 06.09.2018.

Таким чином, звернення банку - 06.09.2018 із позовом про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 06.09.2015 по 03.07.2018 здійснено в межах позовної давності, а в частині періоду з 03.07.2015 по 05.09.2015 сплив строк позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважав за необхідне частково задовольнити вимоги позивача за період з 06.09.2015 по 03.07.2018 щодо стягнення 199 244,80 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 03.07.2018 (26,232692 грн.) становить 5 226 727 грн. 47 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

Колегія суддів не погоджується з таким мотивуванням рішення та висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

З матеріалів справи вбачається, що свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку відповідача наявною в матеріалах справи (а.с.34-59, т.1).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в розумінні ст.ст. 74-80 ГПК України Позивач не виконав обов`язку щодо доказування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів перерахування грошових коштів на користь Відповідача, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 165 ГПК України передбачено, що відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Також частина 4 ст. 165 ГПК України встановлює, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких гуртуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позов ТОВ "СОТЕИРА ПЛЮС" не заперечувало проти такої обставини як отримання останнім суми кредитних коштів, яка була обумовлена кредитним договором.

Так само, відповідачем не подавалися будь-які докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку про наявність такої незгоди.

Таким чином, на даний момент ТОВ "СОТЕЙРА ПЛЮС" втратило право заперечувати проти обставини отримання кредиту.

Отже, Відповідач, ТОВ "СОТЕЙРА ПЛЮС", зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами (до 1 числа наступного місяця) в термін до 26 грудня 2012 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий по 26 грудня 2012 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування по 26 грудня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 1 числа наступного місяця.

Починаючи з 27 грудня 2012 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який уможливив стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

На підставі викладеного доводи Позивач, Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", наведені у відзиві на апеляційну скаргу Відповідача, щодо неврахування місцевим господарським судом висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права в частині порядку обрахунку відсотків за користування кредитом, які викладені у постановах від 07.09.2016 у справі № 6-1412цс16 та від 09.08.2017 у справі № 6-2322цс16, є безпідставними.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 26 грудня 2012 року позивач не міг такі проценти нараховувати, оскільки з 27.12.2012 року правовідносини сторін регулювалися безпосередньо законом, а не договором, тобто сторони вже не перебували у договірних правовідносинах.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Відповідача про те, що суд першої інстанції, встановивши факт спливу строку дії договору (строку кредитування), не погодився із припиненням права нарахування процентів, чим порушив приписи ч.4 ст. 236 ГПК України та, відповідно, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до п. 4 ч. 1, ч.2 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги Позивача про те, що на підставі статті 599 та 1048 ЦК України після припинення кредитного договору 26.12.2012 року він мав право нараховувати проценти за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ за період з 03.07.2015 по 03.07.2018 до повного погашення заборгованості за кредитом та вважав за можливе стягнути суму у розмірі 211 601,06 доларів США.

За наведених обставин, позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" про стягнення заборгованості про процентам за кредитним договором у сумі 211 601,06 доларів США, що за курсом НБУ на 03.07.2018 становить 5 550 865,43 грн. задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного апеляційна скарга Відповідача підлягає повному задоволенню, а апеляційна скарги Позивача задоволенню не підлягає, рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Слід прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі вищезазначених мотивів.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Відповідача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" м.Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2019 у справі № 904/4072/18 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2019 у справі № 904/4072/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2019 у справі №904/4072/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс", м.Дніпро про стягнення заборгованості про процентам за кредитним договором у сумі 211 601,06 доларів США, що за курсом НБУ на 03.07.2018 (26,232692) становить 5 550 865,43 грн відмовити у повному обсязі.

Судові витрати за подання позовної заяви покласти на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", м.Київ.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс", м.Дніпро 124894,47 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.09.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.М. Кощеєв