ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1408/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Іванов О.М.,

від відповідачів

1) ТОВ "Фарм-ОД" - Гудима І.Б.,

2) Коваля Віктора Петровича - не з`явився,

3) Тарасевич Ірини Миколаївни - не з`явився,

від третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД", Коваля Віктора Петровича , Тарасевич Ірини Миколаївни , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 , про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги (цесії), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Коваля Віктора Петровича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 06.03.2017 р., укладеного між ФОП Ковалем В.П. та ТОВ "Фарм-ОД". Вказаний позов обґрунтовано тим, що спірний договір відступлення права вимоги (цесії) за своєю суттю є договором факторингу, а відповідач - ТОВ "Фарм-ОД", який виступає фактором за оспорюваним договором, не є фінансовою установою, чим порушені вимоги укладання договору факторингу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.05.2019 р. позовну заяву ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1408/19 за правилами загального позовного провадження, при цьому призначено підготовче засідання з викликом учасників справи.

Поряд з цим 21.05.2019 року ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" було подано до господарського суду Одеської області позов до Тарасевич Ірини Миколаївни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р., укладеного між фізичною особою-підприємцем Тарасевич Іриною Миколаївною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД". В обґрунтування вказаного позову ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" послалось на удаваність договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. з метою приховання факту укладання договору факторингу, який суперечить актам цивільного законодавства.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.05.2019 р. (суддя Лічман Л.В.) позовну заяву ТОВ "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1406/19 за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання з викликом учасників справи призначено на 18.06.2019 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.06.2019 р. (суддя Лічман Л.В.) у справі № 916/1406/19 поновлено строк ТОВ "Фарм-ОД" на звернення з клопотанням (за вх. № 2-2883/19 від 18.06.2019 р.); задоволено клопотання ТОВ "Фарм-ОД" про залучення ОСОБА_1 до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів та об`єднання в одне провадження справ № 916/1406/19 та № 916/1408/19, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 ; об`єднано справи № 916/1406/19 та № 916/1408/19 в одне провадження; матеріали справи № 916/1406/19 передано на розгляд судді Петрову В.С., в провадженні якого знаходиться справа № 916/1408/19.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.07.2019 р. (суддя Петров В.С.) справу № 916/1406/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" до Тарасевич Ірини Миколаївни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 про визнання договору недійсним прийнято до провадження зі справою № 916/1408/19.

Отже, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача до відповідачів про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги (цесії) від 06.03.2017 р., укладеного між ФОП Ковалем В.П. та ТОВ "Фарм-ОД", та від 30.12.2016 р., укладеного між ФОП Тарасевич Іриною Миколаївною та ТОВ "Фарм-ОД". В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідно до наявних у ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" документів, отриманих, в т.ч. від ТОВ "Фарм-ОД", а саме: претензії-повідомлення ТОВ "Фарм-ОД" від 05.04.2017 р., претензії-повідомлення фізичної особи ОСОБА_1 від 26.04.2017 р. та матеріалів судової справи № 521/6903/17, 21.04.2014 р. ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" нібито уклало з фізичною особою - підприємцем Ковалем Віктором Петровичем договори № 7 і № 8 про поставку товарів; 05.05.2014 р. ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" та Коваль В.П. уклали договір № 9 про поставку товарів; 06.03.2017 р. Коваль В.П. та ТОВ "Фарм-ОД" уклали договір відступлення права вимоги (цесії), предметом якого стало передання Ковалем В.П. на користь ТОВ "Фарм-ОД" права вимоги до ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" на суму 215810,03 грн., що виникло на підставі договорів поставки.

Також, як вказує позивач, відповідно до наявних у ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" документів, отриманих, в т.ч. від ТОВ "Фарм-ОД", а саме: претензії-повідомлення ТОВ "Фарм-ОД" від 07.03.2017 р., претензії-повідомлення фізичної особи ОСОБА_1 від 26.04.2017 р. та матеріалів судової справи № 521/6903/17, 30.06.2014 р. ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" нібито уклало з фізичною особою - підприємцем Кадиров Гюрмет Бідирхан Огли договір поставки № 1406; 30.12.2016 р. ТОВ "Фарм-ОД" та Тарасевич Ірина Миколаївна уклали договір відступлення права вимоги (цесії), предметом якого стало передання Тарасевич І.В. на користь ТОВ "Фарм-ОД" права вимоги до ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" на суму 1361466,88 грн., що виникло на підставі договорів поставки. В подальшому як вказує позивач, 17.04.2017 р. ТОВ "Фарм-ОД" та ОСОБА_1 уклали договір відступлення права вимоги боргу (цесії), на підставі якого ТОВ "Фарм-ОД" передав на користь ОСОБА_1 право вимоги до ПАТ "ДЗОВ "Примор`я", в тому числі, яке нібито виникло за договорами поставки.

Наразі позивач зауважив, що у травні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" про стягнення, в т.ч. заборгованості за договорами поставки. В свою чергу у зазначеній справі позивач заявив зустрічний позов про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 17.04.2017 р., укладеного між ТОВ "Фарм-ОД" та ОСОБА_1 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/6903/17 відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" через недоведеність фактичного вчинення господарських операцій, а також відмовлено у зустрічних вимогах ТОВ "ДЗОВ "Примор`я", оскільки договір відступлення права вимоги (цесії) від 17.04.2017 р. є неукладеним. Постановою Апеляційного суду Одеської області у справі № 521/6903/17 рішення Малиновського районного суду м. Одеси скасовано, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" заборгованість, в т.ч. за договорами поставки. Наразі ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" оскаржило вказану постанову Апеляційного суду Одеської області до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який своєю ухвалою відкрив провадження за касаційною скаргою ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" на постанову Апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 у справі № 521/6903/17 та зупинив її виконання. Відтак, на теперішній час Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду здійснює касаційний розгляд зазначеної скарги ТOB "ДЗОВ "Примор`я".

За ствердженнями позивача, оспорювані договори є удаваними угодами, оскільки відповідачі насправді уклали договори факторингу, відповідно до пункту 1 яких Коваль В.П. / Тарасевич І.М. відступає, а ТОВ "Фарм-ОД" приймає на себе право вимоги боргу і стає кредитором позивача по зобов`язанням, які виникли за договором поставки, укладеного між Коваль В.П. / Тарасевич І.М. та ТОВ "ДЗОВ "Примор`я".

Як вказує позивач, розмір вимог, що Коваль В.П. передав ТОВ "Фарм-ОД" за оспорюваним договором від 06.03.2017 р., склав 215810,03 грн. Також розмір вимог, що Тарасевич І.М. передала ТОВ "Фарм-ОД" за оспорюваним договором від 30.12.2016 р., склав 1361466,88 грн.

Згідно п. 5 договору від 06.03.2017 р. цесіонарій (ТОВ "Фарм-ОД") компенсує відступлене право вимоги грошовими коштами у розмірі 160000,00 грн. після фактичного отримання від боржника (позивача) суми боргу.

Згідно п. 5 договору від 30.12.2016 р. цесіонарій (ТОВ "Фарм-ОД") компенсує відступлене право вимоги грошовими коштами у розмірі 1200000,00 грн. після фактичного отримання від боржника (позивача) суми боргу.

При цьому, посилаючись на ст. ст. 235, ч. 1 ст. 1077 ЦК України, позивач зазначає, що договором факторингу є договір, за яким: а) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта); б) таке передання відбувається за плату (у будь-який передбачений договором спосіб); в) клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Водночас, за оспорюваним договором від 06.03.2017 р.: а) ТОВ "Фарм-ОД" зобов`язався передати Ковалю В.П. грошові кошти в розмірі 160000,00 грн. (пункт 5 оспорюваного договору); б) таке передання відбулося за плату, оскільки ТОВ "Фарм-ОД" зобов`язалось передати Ковалю В.П. суму коштів (160000,00 грн.) меншу за номінальний розмір відступленого права вимоги (215810,03 грн.), різниця (тобто плата за передання коштів) склала 55810,03грн.; в) Коваль В.П. відступив ТОВ "Фарм-ОД" права вимоги до позивача в розмірі 215810,03 грн. (пункти 1, 2 оспорюваного договору від 06.03.2017 р.). Так, за оспорюваним договором від 30.12.2016 р.: а) ТОВ "Фарм-ОД" зобов`язалось передати Тарасевич І.М. грошові кошти в розмірі 1200000,00 грн. (п. 5 оспорюваного договору); б) таке передання відбулося за плату, оскільки ТОВ "Фарм-ОД" зобов`язалось передати Тарасевич І.М. суму коштів (1200000,00 грн.) меншу за номінальний розмір відступленого права вимоги (1361466,88 грн.), різниця (тобто плата за передання коштів) склала 161466,88 грн.; в) Тарасевич І.М. відступила ТОВ "Фарм-ОД" права вимоги до позивача в розмірі 1361466,88 грн. (п. 1, 2 оспорюваного договору від 30.12.2016 р.).

Таким чином, як стверджує позивач, оспорювані договори відповідають визначеним у статті 1077 Цивільного кодексу України ознакам договору факторингу, що свідчить про те, що за своєю суттю оспорювані договори є саме договорами факторингу, а не договорами відступлення права вимоги. Водночас, позивач посилається на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.09.2018 р. у справі № 909/968/16.

Крім того, посилаючись на положення п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", п. п. 6, 8 розділу І, п.п. 1, 3 розділу ХХ Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 р. № 41, позивач стверджує, що ТОВ "Фарм-ОД" не є фінансовою установою, оскільки не внесено до Державного реєстру фінансових установ, про що свідчить копія роздруківки з офіційного сайту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України. Поряд з цим позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 1079 ЦК України та ст. 4, 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", зазначає, що фактором за договором факторингу може бути лише банк або інша фінансова установа, а фінансові послуги, чим є факторинг, мають право надавати виключно фінансові установи. Оскільки ТОВ "Фарм-ОД" не є фінансовою установою, тому, на думку позивача, оспорювані договори суперечать положенням ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що є підставою для визнання їх недійсними.

04.07.2019 р. позивачем подано до господарського суду письмові пояснення з приводу порушення прав позивача внаслідок укладання оспорюваного договору.

05.07.2019 р. відповідачем - ТОВ "Фарм-ОД" подано до господарського суду відзив на позовну заяву (а.с. 31-36 т. 2), згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач вказує, що, по-перше, відповідач визнає і не оспорює той факт, що ТОВ "Фарм-ОД" не є фінансовою установою, однак, сам лише цей факт не може бути підставою для визнання договорів цесії недійсними з підстав, заявлених позивачем. Так, відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Таким чином, як зазначає відповідач, позивач має довести суду, що сторони договору відступлення права вимоги (цесії) від 06.03.2017 р., а саме ФОП Коваль В.П. та ТОВ "Фарм-ОД", та договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. - ФОП Тарасевич І.М. та ТОВ "Фарм-ОД", укладаючи договір цесії, насправді мали намір укласти договір факторингу, однак з тих чи інших причин приховали його, уклавши договір цесії, а тому позивач має надати суду докази наявності у сторін умислу на укладення саме договорів факторингу. Так, відповідач вказує, що в дійсності сторони оспорюваних договорів цесії ФОП Коваль В.П. , ФОП Тарасевич І.М. та ТОВ "Фарм-ОД" не мали жодного наміру та бажання укладати договори факторингу, так як для цього не було жодної потреби та правової підстави, адже договір відступлення права вимоги (договір цесії) повністю задовольняв всі правові та господарські потреби вказаних суб`єктів та за своєю суттю відповідав дійсному наміру сторін, яким було саме передання первісними кредиторами - ФОП Коваль В . П . та ФОП Тарасевич І.М. своїх прав вимоги до боржника (ПАТ "ДЗОВ "Примор`я") грошового боргу новому кредитору - ТОВ "Фарм-ОД" за договором відступлення права вимоги, що, в свою чергу, повністю відповідає положенням ст. ст. 512, 513 ЦК України.

Наразі відповідач зауважив, що договором цесії від 06.03.2017 р., укладеного між ФОП Ковалем В.П. та ТОВ "Фарм-ОД", а саме п. 1 та п. 2 передбачено, що цедент відступає, а цесіонарій приймає на себе право вимоги боргу і стає кредитором ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" по зобов`язанням, які виникли за договором № 7 від 21.04.2014 р. на суму 70205,50 грн, за договором № 8 від 21.04.2014 р. на суму 64864,18 грн., за договором № 9 від 05.05.2014 р. на суму 80740,35 грн., укладених між цедентом і боржником, про поставку товарів, всього грошових зобов`язань на загальну суму 215810,03 грн., а також інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Пунктом 5 вказаного договору передбачена компенсація ТОВ "Фарм-ОД" ФОП Ковалем В . П. відступленого права вимоги у розмірі 215810,03 грн. грошовими коштами у розмірі 160000,00грн.

Також відповідач додає, що договором цесії від 30.12.2016 р., укладеного між ФОП Тарасевич І.М. та ТОВ "Фарм-ОД", а саме п.1 та п.2 передбачено, що цедент відступає, а цесіонарій приймає на себе право вимоги боргу і стає кредитором ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" по зобов`язанням, які виникли на підставі договору поставки № 1406 від 30.06.2014 р., укладеного між цедентом і боржником, про поставку товарів, всього грошових зобов`язань на загальну суму 1361466,88 грн., а також неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Пунктом 5 вказаного договору передбачена компенсація відступленого права вимоги у розмірі 1361466,88 грн. грошовими коштами у розмірі 1200000,00грн.

Однак відповідач звертає увагу суду, що здійснення таких компенсацій передбачено лише після фактичного отримання цесіонарієм (ТОВ "Фарм-ОД") від боржника суми боргу, тобто умовами п.5 вказаних договорів цесії не було передбачено фінансування цедента, що свідчить про те, що і метою укладення договорів цесії не є фінансування ТОВ "Фарм-ОД" відповідачів ФОП Коваль В.П. та ФОП Тарасевич І.М.

При цьому відповідач вказує, що п.5 договорів цесії не обмежують оплату вартості відступленого права вимоги (така вартість була визначена за домовленістю сторін,а не експертним шляхом) виключно вказаними у п.5 договорів цесії розмірами компенсацій.

Водночас, як вказує відповідач, 06.03.2017 р. одночасно з укладенням між ФОП Ковалем В.П . та ТОВ "Фарм-ОД" договору відступлення права вимоги (цесії) від 06.03.2017 р., сторонами був укладений додатковий договір до договору відступлення права вимоги (цесії), умови якого за домовленістю сторін з певних причин були визначені конфіденційними та складають комерційну таємницю, умовами якого передбачено, що цесіонарій (ТОВ "Фарм-ОД") крім компенсації цеденту (ФОП Коваль В .П. ) відповідно до п.5 договору відступленого права вимоги у розмірі 160000,00 грн. додатково сплачує 55810,03 грн. та фактично стягнуті з боржника на підставі відповідного рішення суду неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання суми боргу по зобов`язанням, які виникли у боржника перед цедентом за договором № 7 від 21.04.2014 р., за договором № 8 від 21.04.2014 р., за договором № 9 від 05.05.2014 р., укладених між цедентом і боржником, за поставку товарів у загальному розмірі 215810,03 грн. (право вимоги). Як вказує відповідач, оскільки на час укладання цього додатку сторони не могли точно зазначити розмір грошових коштів, які будуть стягнуті з боржника в майбутньому, в тому числі неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних (загальне право вимоги), то сторони домовилися, що сума, яку цесіонарій зобов`язується сплатити цеденту відповідно до п.1 цього додаткового договору, буде остаточно визначена сторонами на підставі окремого акту про погодження розміру оплати за відступлене право вимоги. При цьому відповідач зазначає, що сторони також домовилися, що цесіонарій сплачує цеденту грошові кошти, визначені п.1 цього додаткового договору, протягом одного року з моменту отримання цих коштів від боржника, і така сума не може перевищувати суми грошових коштів, які цесіонарій отримає від боржника (позивач). Таким чином, як стверджує відповідач, ні договором цесії від 06.03.2017 р., ні додатковим договором до нього не було передбачено фінансування цесіонарієм цедента, а загальна сума плати за відступлене право вимоги відповідає номінальному розміру заборгованості боржника перед ФОП Коваль В.П.

Наразі відповідач зазначає, що 30.12.2016 р. одночасно з укладенням між ФОП Тарасевич І.М. та ТОВ "Фарм-ОД" договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. сторонами був укладений додатковий договір до договору відступлення права вимоги (цесії), умови якого за домовленістю сторін з певних причин були визначені конфіденційними та складають комерційну таємницю, умовами якого було передбачено, що ТОВ "Фарм-ОД" крім компенсації ФОП Тарасевич І.М. відповідно до п. 5 договору відступленого права вимоги у розмірі 1200000,00 грн. додатково сплачує 161466,88 грн. та стягнуті з боржника на підставі відповідного рішення суду неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання суми боргу по зобов`язанням, які виникли у боржника перед цедентом за договором поставки № 1406 від 30.06.2014 р., укладеного між ФОП Тарасевич І .М. і боржником, про поставку товарів у загальному розмірі 1361466,88 грн. (право вимоги). Як вказує відповідач, оскільки на час укладання цього додатку сторони не могли точно зазначити розмір грошових коштів, які будуть стягнуті з боржника в майбутньому, в тому числі неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних (загальне право вимоги), то сторони домовилися, що сума, яку цесіонарій зобов`язується сплатити цеденту відповідно до п. 1 цього додаткового договору, буде остаточно визначена сторонами на підставі окремого акту про погодження розміру оплати за відступлене право вимоги. При цьому відповідач вказує, що сторони домовилися, що цесіонарій сплачує цеденту грошові кошти, визначені п.1 цього додаткового договору, протягом одного року з моменту отримання цих коштів від боржника і така сума не може перевищувати суми грошових коштів, які цесіонарій отримає від боржника (позивач). Також відповідач додає, що з врахуванням певних особливостей правовідносин між сторонами вказаних договорів цесії та боржником, а також інших обставин, сторони домовилися, що інформація, викладена у додаткових договорах, є конфіденційною і складає комерційну таємницю, а тому сторони не мають права без взаємної згоди її розголошувати. Розголошення такої інформації можливе за взаємною згодою сторін виключно в суді чи правоохоронних органах з метою захисту прав та інтересів сторін, в інших випадках розголошення інформації не допускається, а боржник не повідомляється про зміст цього додаткового договору, так як ця інформація не впливає на предмет договору - визначення вартості (розмір компенсації та оплати) права вимоги, яке відступається (передається), не стосується зобов`язань боржника і не змінює обсяг його майнових зобов`язань, оскільки до ТОВ "Фарм-ОД" перейшли права в тому ж розмірі, що вони існували у ФОП Коваль В.П. та ФОП Тарасевич І.М. , не змінився строк погашення боргових зобов`язань боржника, а розмір і порядок компенсації та оплати вартості відступленого права вимоги не стосується прав та обов`язків позивача.

За таких обставин відповідач вважає, що відсутні правові підстави для визнання договорів цесії недійсним згідно зі ст. 203 ЦК України, так як відступлення прав вимоги здійснено з дотриманням вимог законодавства, чинного на момент укладення договорів цесії, зокрема ст.ст. 512-519, ст. 656 ЦК України. Також відповідач зауважує, що при відступленні права вимоги не були порушені права та інтереси позивача, так як основними договорами не передбачено отримання його згоди як боржника на відступлення права вимоги, що свідчить про відсутність порушення прав позивача, а отже - відсутність у нього права на позов.

Наразі відповідач зауважив, що у зв`язку з тим, що ТОВ "Фарм-ОД", ФОП Коваль В.П . та ФОП Тарасевич І . М. погодили можливість розголошення суду такої інформації та надання суду копій додаткових договорів, то ТОВ "Фарм-ОД" надано суду копії додаткового договору від 30.12.2016 р. та додаткового договору від 06.03.2017 р. За таких обставин, відповідач вважає, що з огляду на положення ст. 512 ЦК України у правовідносинах між ПАТ "ДЗОВ "Примор`я", ФОП Тарасевич І.М. та ФОП Коваль В.П. відбулася заміна кредитора, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства та дійсним намірам сторін спірного договору відступлення права вимоги (цесії). Водночас, як вказує відповідач, в договорі відступлення права вимоги, укладеного в письмовій формі між ТОВ "Фарм-ОД" та ФОП Коваль В.П . від 06.03.2017 р., та у договорі відступлення права вимоги, укладеного в письмовій формі між ТОВ "Фарм-ОД" та ФОП Тарасевич І.М . від 30.12.2016 р., чітко та однозначно визначено предмет договору, а саме, - вказано, яке право вимоги відступає цедентцесіонарію, вказані документи, якими підтверджується право вимоги (наявність заборгованості), вказана сума заборгованості боржника та зазначено про перехід до цесіонарія права стягнення з боржника неустойки, трьох процентів річних та інфляційних процентів, тобто визначені умови про предмет договору, так як метою укладення спірних договорів відступлення права вимоги було безпосередньо передання такого права новому кредитору від первісного кредитора, а не фінансування цесіонарієм цедента.

Як зазначає відповідач, позивач, стверджуючи, що сторони в дійсності уклали договори факторингу, а не відступлення права вимоги, не враховує, що договір факторингу має зовсім іншу правову природу, і з врахуванням цього у сторін не було жодної потреби для його укладання, які і не було сторонами вчинено жодних дій в підтвердження укладення саме договору факторингу.

Також відповідач звертає увагу суду на розмежування правочину з відступлення права вимоги (цесія) та договору факторингу за предметом договору, під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

Таким чином, відповідач стверджує, що навіть якщо право вимоги відступається за вартістю, яка не відповідає "номінальній вартості", то ця обставина не може однозначно свідчити про укладення між сторонами договору факторингу, що знайшло своє відображення в окремих думках суддів ВП ВС Рогач Л.І. та Данішевської В.І. у справі № 909/968/16 (провадження №12-97гс18), а також в таких рішеннях (постановах) ВС: постанова КГС від 30.01.2018 р. у справі № 910/7038/17, постанова КГС від 09.10.2018 р. у справі № 916/2005/17, постанова КГС від 17.10.2018 р. у справі № 910/12499/17, постанова КГС у справі № 911/218/18 від 18.04.2019 р., постанова КЦС від 10.04.2019 р. у справі № 522/9066/16 (провадження № 61-1746св17), постанова КЦС від 20.02.2019 р. у справі № 128/639/17 (провадження № 61-45112св 18), постанова КЦС від 20.05.2019 р. у справі № 752/1183/16-ц (провадження № 61-40006ск18).

При цьому відповідач зазначає, що різниця між платою (компенсацією) та розміром вимоги, що уступається, не є єдиним та безспірним доказом укладення договору факторингу, стороні якого необхідно мати статус фінансової установи. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, що прямо передбачено статтею 656 ЦК України: предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Набуття цесіонарієм інших передбачених спірним договором прав щодо боржника (права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких нарахувань та вимог, у тому числі передбачених договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладення цього договору, права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов первинного договору, у тому числі право на отримання неустойки, - не суперечать ознакам та змісту договору цесії. Як зазначає відповідач, оскільки спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі - продажу права вимоги, то він не може одночасно бути іншим договором, зокрема договором факторингу, який спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Дійсно, плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Однак, як вказує відповідач, таким чином проводиться плата саме за послугу з факторингу, тобто за реальні і попереднє фінансування, в той же час, як вбачається з матеріалів справи, реальне та попереднє фінансування ТОВ "Фарм-ОД" ФОП Тарасевич І.М. та ФОП Коваль В.П. не мало місця, тобто ТОВ "Фарм-ОД" не було надано послуги з фінансування, а умовами спірних договорів цесії передбачено, що цесіонарій зобов`язаний буде компенсувати та оплатити цеденту відступлене право вимоги у повному обсязі "по номіналу" лише після отримання від боржника грошових коштів, чого на даний час не трапилося.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на ще одну принципову різницю між договором цесії та договором факторингу: згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Таким чином, відповідач стверджує, що законодавець розмежовує договори факторингу на безоборотний, за яким відбувається придбання права грошової вимоги та набуття одержаних за цією вимогою сум у цілому, а клієнт не відповідає перед фактором за недоотримання грошової суми від боржника, та забезпечувальний, що регулюється ч. 2 ст. 1084 ЦК України. У випадку факторинга перехід до фактора прав на всі одержані від боржника суми відбувається в силу вказівки закону, є умовою та ознакою здійснення відповідної господарської операції у вигляді фінансової послуги, а не платою за цю послугу обумовленою договором.

В той же час, як зазначає відповідач, умовами спірних договорів цесії з врахуванням умов додаткових договорів до них передбачено, що сума, яку цесіонарій зобов`язується сплатити цеденту буде остаточно визначена сторонами на підставі окремого акту про погодження розміру оплати за відступлене право вимоги; грошові кошти сплачуються протягом одного року з моменту їх отримання від боржника, однак в будь-якому разі така сума не може перевищувати суми грошових коштів, які цесіонарій отримає від боржника, що в жодному разі не відповідає положенням ст. 1084 ЦК України щодо умов з оплати по договору факторингу.

Також відповідач додає, що розмежування договорів цесії та факторингу здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України).

Так, відповідач вказує, що із сукупного аналізу положень законодавства та визначення договору факторингу, наведеного у ст. 1077 ЦК України, вбачається, що основні права та обов`язки сторін за цим договором полягають у здійсненні фінансування з метою отримання прибутку шляхом передачі грошових коштів іншій стороні за плату, обумовлену договором, а відступлення права вимоги є лише складовою частиною господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування, основною відмінністю договору факторингу від інших договорів є його оплатний характер, тобто те, що він має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів за відповідну плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, а саме до моменту, коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором, тобто факторинг становить регулярно здійснювану операцію, за якою на фактора покладаються певні додаткові обов`язки.

Також відповідач додає, що як вбачається зі змісту оспорюваних договорів цесії, їх предметом не є фінансування ТОВ "Фарм-ОД" ФОП Тарасевим І.М. та ФОП Коваль В.П. під відступлення права вимоги, цесіонарій не зобов`язувався передати грошові кошти цеденту в розпорядження за певну плату, а цедент не відступав право вимоги з метою забезпечення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів, переданих йому цесіонарієм. Тобто, як стверджує відповідач, спірні договори є оплатними договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, оскільки за укладеними договорами жодна із сторін не передавала грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги, та жодна із сторін не отримувала послугу, що полягає в передачі їй грошових коштів у розпорядження на певний час з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними (процентів).

Стосовно посилання позивачем на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), то відповідач звертає увагу суду, що у справі № 909/968/16 був оскаржений договір цесії, за яким було відступлене право вимоги заборгованості по кредитному договору, тобто по грошовим вимогам, які є фінансовою операцією - видача банком кредиту, тобто надання фінансової послуги, з попередньою оплатою вартості такого права вимоги.

17.07.2019 р. від відповідача - Тарасевич Ірини Миколаївни до господарського суду надійшов відзив на позов (а.с. 80-82 т. 2), в якому відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. Так, відповідач вказує, що 30 червня 2014 року між ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" (покупець) та ФОП Тарасевич І.М. (продавець) був укладений договір № 1406, на підставі якого ФОП Тарасевич І. як продавцем поставлено покупцю у період з 01.07.2014 р. по 30.08.2014 р. товарів на загальну суму 1361466,88 грн., за які покупець зобов`язаний був розрахуватися протягом одного місяця з моменту поставки, тобто за товар, поставлений у липні - розрахунок протягом серпня, а за товар, поставлений у серпні - протягом вересня 2019 р., а кінцева дата остаточного розрахунку - 30.09.2014 р. Однак, покупець не розрахувався за отримані товари на суму 1361466,88 грн., тому у вересні 2014 року на адресу ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" була направлена претензія щодо сплати боргу та запит про надання згоди на передання прав і обов`язків по договору поставки третім особам, як то передбачено умовами п. 11.3 договору поставки. Вказане обумовлено тим, що голова правління Кофов М.І. брав товари під особисте поручительство, однак заборгованість не погашав, посилаючись на судові спори з іншими особами, а у ФОП Тарасевич була відсутня можливість і досвід щодо звернення до суду з позовом. Наразі відповідач зауважив, що незважаючи на попередню обіцянку, ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" заборгованість не погасило, і в листі від 10.09.2014 р. зобов`язалося погасити вказану заборгованість протягом вересня-жовтня 2014 року та просило не подавати до суду позову. Так, як вказує відповідач, у листі від 10.09.2014 р. ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" відповідно до п.11.3 договору поставки № 1406 від 30.06.2014 р. надало згоду на передання мною прав то обов`язків, які виникнуть на підставі договору поставки № 1406 від 30.06.2014 р., третій стороні на власний розсуд та на власних умовах, проте не раніше 01.01.2015 року та вирішення справи № 916/1545/14 у Вищому господарському суді України, про що прямо вказано в листі від 10.09.2014 р. Водночас, як вказує відповідач, разом з листом йому також було направлено акт звірки станом на 31.08.2014 р., яким повторно було підтверджено наявність суми боргу за поставлені товари у розмірі 1361466,88 грн., а тому маючи відповідну письмову згоду на відступлення права вимоги, так як заборгованість не була погашена, 30.12.2016 р. між Тарасевич І.М. , ФОП Тарасевич І.М. , та ТОВ "Фарм-ОД" був укладений договір відступлення права вимоги боргу (цесії), на підставі якого до ТОВ "Фарм-ОД" перейшло право вимоги боргу у розмірі 1361466,88 грн. за поставлені товари по договору поставки № 1406 від 30.06.2014 р., про що ТОВ "Фарм-ОД" повідомило боржника - ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" листом від 07.03.2017 р., жодних заперечень від боржника не надходило.

Таким чином, як стверджує відповідач, ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" ще 10.09.2014 року дало відповідачу згоду на відступлення права вимоги його боргу, що повністю відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, а права ТОВ "ДЗОВ "Примор`я" не були порушені жодним чином, незважаючи на те, що п. 5 договору передбачена компенсація відступленого права вимоги у розмірі 1361466,88 грн. грошовими коштами у розмірі 1200000,00 грн., так як це не впливає на суть договору відступлення права вимоги, так як відповідач мав на меті відступити саме право вимоги ТОВ "Фарм-ОД", до якого мав певне відношення колишній голова правління ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" Кофов М.І. , який раніше зобов`язувався особисто повернути борг, тобто брав на себе зобов`язання, однак не міг цього зробити у зв`язку з втратою своєї посади на підприємстві.

При цьому відповідач підтверджує доводи та обставини, викладені у відзиві на позов ТОВ "Фарм-ОД", в тому числі стосовно укладення 30 грудня 2016 року, крім договору відступлення права вимоги (цесії), також додаткового договору до договору відступлення права вимоги (цесії), умови якого було передбачено, що ТОВ "Фарм-ОД" компенсує Тарасевич І .М. 1200000,00 грн. та 161466,88 грн., тобто разом - 1361466,88 грн., а також стягнуті з боржника на підставі відповідного рішення суду неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних за договором поставки №1406 від 30.06.2014 р., строк, протягом якого ТОВ "Фарм-ОД" зобов`язалося здійснити оплату - протягом одного року з моменту отримання коштів від ПАТ "ДЗОВ "Примор`я".

18.07.2019 р. позивачем подано до господарського суду клопотання про витребування доказів та призначення судової експертизи.

Вказане клопотання позивача судом залишено без задоволення, про що зазначено в протоколі судового засідання.

05.08.2019 р. позивачем подано до господарського суду клопотання про призначення судової технічної експертизи документів. Крім того, відповідно до вказаного клопотання позивач просив витребувати у Тарасевич Ірини Миколаївни оригінал листа ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" від 10.09.2014 р. та витребувати у ТОВ "Фарм-ОД" оригінали додаткового договору від 06.03.2017 р. до договору відступлення права вимоги (цесії) від 06.03.2017 р., укладеного між ТОВ "Фарм-ОД" та ФОП Коваль В.П., та додаткового договору від 30.12.2016 р. до договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р., укладеного між ТОВ "Фарм-ОД" та ФОП Тарасевич І.М.

Вищевказане клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи документів та витребування доказів судом залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.08.2019 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1408/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 10 вересня 2019 р.

Відповідач - Коваль Віктор Петрович , підприємницьку діяльність якого припинено, відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення про вручення ухвали суду.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, відповідач - ТОВ "Фарм-ОД" проти заявленого позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача - ТОВ "Фарм-ОД", розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

21 квітня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" (замовник) та ПП "Коваль В.П.? (учасник) укладено договір № 7, відповідно до п. 1.1 якого учасник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товари, зазначені в рахунку і накладній, а замовник - прийняти та оплатити такі товари.

Також 21 квітня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" (замовник) та ПП "Коваль В.П.? (учасник) укладено договір № 8, відповідно до п. 1.1 якого учасник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товари, зазначені в рахунку і накладній, а замовник - прийняти та оплатити такі товари.

При цьому 05 травня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" (замовник) та ПП "Коваль В.П.? (учасник) укладено договір № 9, відповідно до п. 1.1 якого учасник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товари, зазначені в рахунку і накладній, а замовник - прийняти та оплатити такі товари.

Згідно п. 1.2 вказаних договорів найменування (номенклатура, асортимент) товару: згідно специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1).

Пунктом 3.1 договору № 7 від 21.04.2014 р. передбачено, що ціна цього договору становить 70205 грн. 50 коп., ПДВ немає.

Пунктом 3.1 договору № 8 від 21.04.2014 р. передбачено, що ціна цього договору становить 64864 грн. 18 коп., ПДВ немає.

Пунктом 3.1 договору № 9 від 05.05.2014 р. передбачено, що ціна цього договору становить 80740 грн. 35 коп., ПДВ немає.

Пунктом 4.1 вказаних договорів встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником. Учасник протягом 5 денного строку з дня надходження коштів як попередньої оплати підтверджує їх використання згідно з актом приймання-передачі товарів, або проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням.

В п. 7.1 вказаних договорів визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим договором.

Відповідно до п. 10.1 вказаних договорів останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 р.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, 30 червня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" (покупець) та фізична особою-підприємцем Тарасевич Іриною Миколаївною (продавець) укладено договір поставки № 1406, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язаний передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених даним договором, товар в кількості, асортименті та за цінами, зазначеними в накладних на відпуск товару, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 1.2 договору від 30.06.2014 р. сторони визнають, що накладна, підписана сторонами, є погодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації та є невід`ємним додатком до даного договору.

Відповідно до п. 1.3 договору від 30.06.2014 р. право власності на товар, що постачається за даним договором, переходить від продавця до покупця в момент передачі товару, що підтверджується підписом покупця в товарній накладній.

Пунктом 3.1 договору від 30.06.2014 р. передбачено, що ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюється при поставці кожної партії товару та зазначається в товарній накладній, котра підписується обома сторонами.

В п. 3.2 договору від 30.06.2014 р. визначено, що загальну вартість договору складає сума всіх підписаних сторонами товарних накладних до даного договору.

Умовами п. 5.1 договору від 30.06.2014 р. сторони передбачили, що умови оплати здійснюються на умовах відстрочки платежу, але не пізніше 1 місяця після постачання товару.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця (п. 5.2 договору).

Згідно п. 7.1 договору від 30.06.2014 р. за невиконання зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність у відповідність до діючого законодавства України.

Відповідно до п. 10.1 договору від 30.06.2014 р. даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2014 року.

Пунктом 11.3 договору від 30.06.2014 р. передбачено, що жодна із сторін не має права передати свої права та та обов`язки по даному договору третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2014 р. головою правління ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" направлено ФОП Тарасевич І. М. лист-відповідь на претензію останньої від 04.09.2014 р. щодо погашення заборгованості за поставлені товари по договору поставки № 1406 від 30.06.2014 р. на суму 1361466,88 грн. У вказаному листі, з посиланням на п. 5.1. договору № 1406, ФОП Тарасевич І.М. , повідомлено про те, що за товар, поставлений в липні 2014 р. на суму 898356,08 грн., кінцевий розрахунок наступив з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р., а за поставлені у серпні 2014 р. товари розрахунок має відбутися у вересні 2014 р., однак з огляду на відсутність у ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" можливості щодо погашення заборгованості за липень у розмірі 898356,08 грн., останнє зобов`язалось погасити вказану заборгованість та просило ФОП Тарасевич І.М. не подавати відповідних позовів до суду. При цьому, в підтвердження наявності заборгованості ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" передало підписаний акт звірки взаємних розрахунків на суму 1361466,88 грн. станом на 31.08.2014 р. Між тим на запит ФОП Тарасевич І.М. ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" надало згоду на передання прав та обов`язків ФОП Тарасевич І.М. (відступлення права вимоги боргу), які виникнуть на підставі договору поставки № 1406 від 30.04.2014 р. третій стороні на власний розсуд та на власних умовах, однак не раніше 01.01.2015 р. та вирішення справи № 916/1545/14 у Вищому господарському суді України.

Так, 30 грудня 2016 року між фізичною особою-підприємцем Тарасевич Іриною Миколаївною (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД" (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п. 1 якого цедент відступає, а цесіонарій приймає на себе право вимоги грошового боргу і стає кредитором Публічного акціонерного товариства "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" (у подальшому назване - боржник) по зобов`язанням, які виникли на підставі договору поставки № 1406 від 30.06.20l4 р., укладеного між цедентом і боржником про поставку товарів.

Відповідно до п. 2 договору від 30.12.2016 р. за цим договором цесіонарій набуває право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання наступних зобов`язань:

а) сплатити борг у розмірі 1361466,88 грн. по договору № 1406 від 30.06.2014 р. за поставлені товари по товарним накладним за період з 01.07.2014 р. по 30.08.2014 р., а також неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Згідно п. 3 договору від 30.12.2016 р. право вимоги цедента виникло на підставі договору № 1406 від 30.06.2014 р. та фактичного постачання цедентом товарів (продуктів харчування) боржнику, що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків станом на 30.08.2014 р., згідно якого борг боржника перед цедентом складає 1361466,88 грн. по поставкам товарів за період з 01.07.2014 р. по 30.08.2014 р., а також документами, що підтверджують поставку цедентом товарів на загальну суму 1361466,88 грн. (товарні накладні).

Пунктом 4 договору від 30.12.2016 р. визначено, що копії документів, вказаних у п. 3 цього договору передаються цедентом цесіонарію в момент підписання цього договору, про що складається акт приймання-передач і документів.

В п. 5 договору від 30.12.2016 р. сторони погодили, що цесіонарій компенсує відступлене право вимоги грошовими коштами у розмірі 1200000,00 грн. після фактичного отримання від боржника суми боргу. У разі припинення цедента як суб`єкта господарювання (фізичної особи-підприємця), компенсація здійснюється фізичній особі Тарасевич І.М.

Умовами п. 6 договору від 30.12.2016 р. зазначено, що до цесіонарія переходять усі права, які забезпечують зобов`язання боржника, а також права, які виникають у зв`язку з заборгованістю боржника, а саме: нарахування неустойки, інфляційних процентів та трьох процентів річних за весь період прострочки платежу.

Відповідно до п. 8 договору від 30.12.2016 р. цедент зобов`язаний повідомити боржника про уступку вимоги протягом 10 (десяти) днів з моменту підписання цього договору. Наслідки у разі несвоєчасного повідомлення боржника покладаються на цесіонарія.

Згідно п. 9 договору від 30.12.2016 р. цедент відповідає перед цесіонарісм за недійсність переданого за цим договором права вимог.

Пунктом 11 договору від 30.12.2016 р. визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

В п. 12 договору від 30.12.2016 р. сторони погодили, що будь-які зміни і доповнення до цього договору вносяться у письмовій формі у вигляді додатків і підписуються сторонами.

При цьому, 30 грудня 2016 року між фізичною особою-підприємцем Тарасевич Іриною Миколаївною (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД" (цесіонарій) укладено додатковий договір до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р., в п. 1 якого сторони погодили, що цесіонарій, крім компенсації цементу відповідно до п. 5 договору відступленого права вимоги у розмірі 1200000,00 грн., додатково сплачує цеденту 161466,88 грн. та стягнуті з боржника на підставі відповідного рішення суду неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання суми боргу по зобов`язанням, які виникли у боржника перед цедентом за договором поставки № 1406 від 30.06.2014 р., укладеного між цедентом і боржником, про поставку товарів у загальному розмірі 1361466,88 грн. (право вимоги).

Пунктом 2 додаткового договору від 30.12.2016 р. сторони вказали, що так, як на час укладання цього додатку сторони не можуть точно зазначити розмір грошових коштів, які будуть стягнуті з боржника, в тому числі неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних (загальне право вимоги), то сторони домовляються, що сума, яку цесіонарій зобов`язується сплатити цеденту відповідно до п. 1 цього додаткового договору, буде остаточно визначена сторонами на підставі окремого акту про погодження розміру оплати за відступлене право вимоги.

Згідно п. 3 додаткового договору від 30.12.2016 р. цесіонарій сплачує цеденту грошові кошти, визначені п. 1 цього додаткового договору, протягом 20 місяців з моменту отримання цих коштів від боржника. В будь-якому разі така сума не може перевищувати суми грошових коштів, які цесіонарій отримає від боржника.

В п. 4 додаткового договору від 30.12.2016 р. сторони домовилися, що інформація, викладена в цьому додатковому договорі є конфіденційною і сторони не мають права без взаємної згоди її розголошувати.

Відповідно до п. 5 додаткового договору від 30.12.2016 р. розголошення цієї інформації можливе за взаємною згодою сторін виключно в суді чи правоохоронних органах з метою захисту прав та інтересів сторін. В інших випадках розголошення інформації не допускається. Боржник не повідомляється про зміст цього додаткового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2017 р. ТОВ "Фарм-ОД" направлено ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" претензію-повідомлення про наявність заборгованості у останнього за договором поставки № 1406 від 30.06.2014 р. на загальну суму 1361466,88 грн., а також повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні та заявлено вимогу у триденний строк з моменту отримання даного листа погасити суму заборгованості, сплатити неустойку, інфляційні проценти та три відсотки річних, виходячи із суми боргу та періоду прострочення платежу, яка отримана ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" 06.04.2017 р. нарочно, про що свідчить інформація про відстеження поштових відправлень з офіційного сайту Укрпошти. Проте, відповіді на вказану претензію-повідомлення матеріали справи не містять.

В подальшому 06 березня 2017 року між приватним підприємцем Ковалем Вікторем Петровичем (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД" (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п. 1 якого цедент відступає, а цесіонарій приймає на себе право вимоги боргу і стає кредитором Публічного акціонерного товариства "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" (у подальшому назване - боржник) по зобов`язанням, які виникли за договором № 7 від 2l.04.20l4 р. на суму 70205,50 грн., за договором № 8 від 21.04.2014 р. на суму 64864,18 грн., за договором № 9 від 05.05.2014 р. на суму 80740,35 грн., укладених між цедентом і боржником, про поставку товарів, всього грошових зобов`язань на загальну суму 215810,03 грн.

Відповідно до п. 2 договору від 06.03.2017 р. за цим договором цесіонарій набуває право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання наступних зобов`язань:

а) сплатити борг у розмірі 70205,50 грн. по договору № 7 від 21.04.2014 р. за поставлені товари на суму 70205,50 грн. по накладним б/н від 25.04.2014 р. на суму 49747,50 грн., б/н від 24.04.2014 р. на суму 20458,00 грн., а також інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання;

б) сплатити борг у розмірі 64864,18 грн. по договору № 8 від 21.04.2014 р. за поставлені товари на суму 64864,18 грн. по накладним б/н від 26.04.2014 р. на суму 38886,68 грн., б/н від 28.04.2014 р. на суму 24227,50 грн., б/н від 29.04.2014 на суму 1750,00 грн., а також інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання;

в) сплатити борг у розмірі 80740,35 грн. по договору від 05.05.2014 р. за поставлені товари на суму 80740,35 грн. по накладним б/н від 07.05.2014 р. на суму 4480,00грн, б/н від 12.05.2014 р. на суму 52110,35 грн., б/н від 14.05.2014 р. на суму 24150,00 грн., а також інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Згідно п. 3 договору від 06.03.2017 р. право вимоги цедента виникло на підставі договору № 7 від 21.04.2014 р., договору № 8 від 21.04.2014 р., договору № 8 від 05.05.2014 р. та фактичного постачання цедентом товарів (будівельних матеріалів) боржнику, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.08.2014 р., згідно з яким борг боржника перед цедентом складає 215810,03,00 грн., а також документами, що підтверджують поставку цедентом товарів (будівельних матеріалів) на загальну суму 215810,03 грн., а також листом боржника від 31.05.2014 р.

Пунктом 4 договору від 06.03.2017 р. визначено, що копії документів, вказаних у п. 3 цього договору передаються цедентом цесіонарію в момент підписання цього договору, про що складається акт приймання-передач і документів.

В п. 5 договору від 06.03.2017 р. сторони погодили, що цесіонарій компенсує відступлене право вимоги грошовими коштами у розмірі 160000,00 грн. після фактичного отримання від боржника суми боргу.

Умовами п. 6 договору від 06.03.2017 р. зазначено, що до цесюнарія переходять усі права, які забезпечують зобов`язання боржника, а також права, які виникають у зв`язку з заборгованістю боржника, а саме: нарахування неустойки, інфляційних процентів та трьох процентів річних за весь період прострочки платежу.

Відповідно до п. 8 договору від 06.03.2017 р. цедент зобов`язаний повідомити боржника про уступку вимоги протягом 10 днів з моменту підписання цього договору.

Згідно п. 9 договору від 06.03.2017 р. цедент відповідає перед цесіонарісм за недійсність переданого за цим договором права вимог.

Пунктом 11 договору від 06.03.2017 р. визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

В п. 12 договору від 06.03.2017 р. сторони погодили, що будь-які зміни і доповнення до цього договору вносяться у письмовій формі у вигляді додатків і підписуються сторонами.

Крім того, 06 березня 2017 року між приватним підприємцем Ковалем Вікторем Петровичем (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД" (цесіонарій) укладено додатковий договір до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 06.03.2017 р., пунктом 1 якого сторони погодили, що цесіонарій крім компенсації цеденту відповідно до п. 5 договору відступленого права вимоги у розмірі 160000,00 грн. додатково сплачує цеденту 55810,03 грн. та стягнуті з боржника на підставі відповідного рішення суду неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання суми боргу по зобов`язанням, які виникли у боржника перед цедентом за договором № 7 від 21.04.2014 р., за договором № 8 від 21.04.2014 р., за договором № 9 від 05.05.2014 р., укладених між цедентом і боржником, за поставку товарів у загальному розмірі 215810,03 грн. (право вимоги).

В п. 2 додаткового договору від 06.03.2017 р. передбачено, що так як на час укладання цього додатку сторони не можуть точно зазначити розмір грошових коштів, які будуть стягнуті з боржника, в тому числі неустойку, інфляційні проценти та три проценти річних (загальне право вимоги), тому сторони домовились, що сума, яку цесіонарій зобов`язується сплатити цеденту відповідно до п. 1 цього додаткового договору, буде остаточно визначена сторонами на підставі окремого акту про погодження розміру оплати за відступлене право вимоги.

Згідно п. 3 додаткового договору від 06.03.2017 р. цесіонарій сплачує цеденту грошові кошти, визначені п. 1 цього додаткового договору, протягом одного року з моменту отримання цих коштів від боржника. В будь-якому разі така сума не може перевищувати суми грошових коштів, які цесіонарій отримає від боржника.

В п. 4 додаткового договору від 06.03.2017 р. сторони домовилися, що інформація, викладена в цьому додатковому договорі є конфіденційною і сторони не мають права без взаємної згоди її розголошувати.

Відповідно до п. 5 додаткового договору від 06.03.2017 р. розголошення цієї інформації можливе за взаємною згодою сторін виключно в суді чи правоохоронних органах з метою захисту прав та інтересів сторін. В інших випадках розголошення інформації не допускається. Боржник не повідомляється про зміст цього додаткового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2017 р. ТОВ "Фарм-ОД" направлено ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" претензію-повідомлення про наявність заборгованості у останнього за договорами № 7 від 21.04.2014 р., № 8 від 21.04.2014 р., № 9 від 05.05.2014 р. на загальну суму 215810,03 грн., а також повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні та заявлено вимогу у триденний строк з моменту отримання даного листа погасити суму заборгованості, сплатити неустойку, інфляційні проценти та три відсотки річних, виходячи із суми боргу та періоду прострочення платежу, яка отримана ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" 13.04.2017 р. нарочно, про що свідчить інформація про відстеження поштових відправлень з офіційного сайту Укрпошти. Проте, відповіді на вказану претензію-повідомлення матеріали справи не містять.

Разом з тим, на думку позивача, вказані договори про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. та від 06.03.2017 р. є удаваними та вчинені сторонами для приховання інших правочинів, які вони насправді вчинили, а саме договорів факторингу. Така позиція позивача обумовлена тим, що за оспорюваними договорами передання відбулося за плату, оскільки ТОВ "Фарм-ОД" зобов`язалось передати Ковалю В.П. 160000,00 грн., а Тарасевич І.М. - 1200000,00 грн., відтак суми коштів менші за номінальний розмір відступленого права вимоги (215810,03 грн. та 1361466,88 грн.), тому оспорювані договори відповідають визначеним у ст. 1077 ЦК України ознакам договору факторингу. При цьому позивач вважає, що договори факторингу, які сторони фактично уклали замість договорів про відступлення права вимоги (цесії) суперечать положенням ст. 1079 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", оскільки ТОВ "Фарм-ОД" не є фінансовою установою та не має відповідних ліцензій на здійснення факторингових операцій. За таких обставин, позивач просить визнати недійсними договори факторингу, укладені сторонами шляхом підписання удаваних правочинів - договорів про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. та від 06.03.2017 р.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із спосіб захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Так, вказані положення Цивільного кодексу України встановлюють правовою підставою визнання недійсним правочину порушення прав та законних інтересів особи.

У п. 5 Постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, право позивача обрати такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, залежить від того, чи порушено таким правочином його право. Тільки у випадку встановлення такого порушення визнання правочину недійсним є способом захисту порушеного права позивача, котрий він може обирати на власний розсуд (ст. 20 ЦК України).

Також згідно ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Отже, необхідними та обов`язковими умовами визнання недійсним правочину є настання одночасно двох юридичних фактів: наявність обставин, із якими закон пов`язує настання юридичного наслідку у вигляді недійсності правочину, а також порушення прав чи інтересів позивачів.

Між тим стаття 203 Цивільного кодексу України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 вказаного Кодексу визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Виходячи з викладеного, до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, віднесено те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

В свою чергу недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

В ст. 181 Господарського кодексу України, яка визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зазначається, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 6 вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Наразі слід зазначити, що спірні договори укладено між сторонами в письмовій формі, підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Заявляючи позов про визнання недійсними спірних договорів, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що фактично договори про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. та від 06.03.2017 р. є удаваними правочинами, оскільки відповідають визначеним у ст. 1077 ЦК України ознакам договору факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів.

Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р., за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Стосовно правової природи спірних договорів про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. та від 06.03.2017 р. слід зазначити, що вказані договори, з огляду на зміст правовідносин, за своєю правовою природою є правочинами щодо заміни кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги).

Як вбачається із змісту наведених вище спірних договорів, а саме пункту 1, сторонами чітко визначено мету їх укладання - цедент відступає, а цесіонарій приймає право вимоги боргу та стає кредитором ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" по зобов`язанням, які виникли за договорами № 7 від 21.04.2014 р., № 8 від 21.04.2014 р., № 9 від 05.05.2014 р., № 1406 від 30.06.2014 р.

Для досягнення вищевказаних цілей сторонами й було укладено договори про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. та від 06.03.2017 р., за яким сторони повинні були досягти мети по передачі прав вимоги по зобов`язанням, які виникли за вказаними вище договорами.

При цьому слід зазначити, що досягнення сторонами мети, зазначеної у п.1 договорів підтверджується також змістом пунктів договорів, які визначають права і обов`язки сторін за цими договорами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статті 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарський суд зауважує, що відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Необхідно зазначити, що відступлення права вимоги за своєю правовою природою означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі згаданої статті ЦК України визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року № 2664-III (з наступними змінами та доповненнями) фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги, зокрема, факторинг.

В положеннях ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: страхової діяльності; діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

За приписами ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Слід зазначити, що відмінність договору про відступлення права вимоги та договору факторингу полягає в наступному: при укладанні договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника, що має наслідком припинення взаємовідносин з боржником та новим кредитором, оскільки по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. Щодо договору факторингу, то фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, оскільки останні розраховуються із фактором відповідно до вимог ст. 1084 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, господарський суд зауважує, що укладені між сторонами договори про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. та від 06.03.2017 р. не є договорами факторингу, оскільки умовами вказаних договорів (з урахуванням додаткових договорів до них) ТОВ "Фарм-ОД" зобов`язалось сплатити після фактичного отримання від ПАТ "ДЗОВ "Примор`я" суми боргу на користь ПП Коваля В.П. та ФОП Тарасевич І.М. грошові кошти у розмірі вартості відступленого права вимоги, а тому відсутній факт отримання прибутку новим кредитором за даними угодами. При цьому, суд зауважує, що до ТОВ "Фарм-ОД" згідно договорів про відступлення права вимоги (цесії) від 30.12.2016 р. та від 06.03.2017 р. (з урахуванням додаткових договорів до них) перейшли права первісних кредиторів у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що відповідає вимогам ст. 514 ЦК України.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку, що між ТОВ "Фарм-ОД" та ПП Ковалем В.П. та ФОП Тарасевич І.М. були укладені договори саме про відступлення права вимоги (цесії), оскільки предметом спірних договорів є передача грошової вимоги від однієї до іншої особи, розмір якої дорівнює загальному розміру боргових зобов`язань ПАТ "ДЗОВ "Примор`я".

Отже, зміст договорів про відступлення права вимоги (цесії) відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що передбачає виконання вимоги дійсності правочину, передбаченої ч. 1 ст. 203 вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 627 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зазначене вище спростовує доводи позивача про те, що, уклавши спірні договори, їх сторони мали на меті приховати відносини факторингу, оскільки аналіз умов спірних договорів свідчить про укладення відповідачами договорів про відступлення права вимоги (цесії), що відповідають загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 6 ЦК України, а також свідчить про відсутність в них умов, притаманних правовідносинам факторингу.

Поряд з викладеним слід зазначити, що згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

За ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, позивачем є особа, на користь якої заявлені позовні вимоги, з метою захисту порушеного права або охоронюваних інтересів.

Так, в даному випадку обов`язок доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання прав та інтересів позивача покладається безпосередньо на позивача.

Натомість позивач не являється стороною оспорюваних договорів та не має будь-яких прав за цими договорами. При цьому позивачем не доведено наявність його порушених прав внаслідок укладення відповідачами спірних договорів. Також позивач не обґрунтував належним чином, яким чином договір відступлення права вимоги порушує суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси позивача.

При цьому слід зазначити, що наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами, права. Так, вирішуючи даний спір, судом встановлено відсутність у позивача, який звернувся із заявленим позовом, порушення суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. В свою чергу відсутність права на позов у матеріальному розумінні виключає можливість задоволення такого позову, оскільки передумовою для відновлення порушеного права є наявність такого права у позивача, що не було встановлено судом.

Доводи позивача про наявність порушень його права, оскільки передання права вимоги за оспорюваним договором позбавляє позивача можливості зменшити заборгованість за договорами шляхом проведення зустрічного зарахування вимог позивача до відповідача ФОП Коваль, суд вважає безпідставними. Так, вказані обставини не призводять до порушень прав позивача при укладенні спірних договорів, що в свою чергу виключає можливість визнання їх недійсними у судовому порядку.

В ЦК України передбачено порядок захисту боржником своїх інтересів щодо обсягу прав у зобов`язанні. Зокрема, в ст. 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Також боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч.2 ст. 517 Цивільного кодексу України).

Отже, на думку суду, позивач не довів порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення відповідачами спірних договорів, що в свою чергу виключає можливість задоволення позовних вимог.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене та відсутність підстав для визнання недійсними укладених між відповідачами 30.12.2016 р. та 06.03.2017 р. спірних договорів про відступлення права вимоги (цесії), суд вважає необґрунтованими заявлені позивачем вимоги.

З огляду на таке відсутні підстави для вирішення питань щодо застосування наслідків, зазначених в ст. 216 ЦК України, пов`язаних з недійсністю договорів.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам і матеріалам справи, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку "Примор`я" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарм-ОД", Коваля Віктора Петровича , Тарасевич Ірини Миколаївни , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 , про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги (цесії) відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 вересня 2019 р.

Суддя В.С. Петров