ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

10 вересня 2019 року Справа № 915/1920/18

м.Миколаїв

За позовом:Фермерського господарства Брейн-Гул

(54003, м.Миколаїв, вул. Погранична, 242-В, ідентифікаційний код 41753067),

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області

(54034, м.Миколаїв, пр. Миру, 34, ідентифікаційний код 39825404),

Суддя Ткаченко О.В.

В судовому засіданні 09.09.2019р. приймали участь представники:

від позивача: Коваль М.Г., за ордером.

від відповідача: Корнукій В.В., за довіреністю.

В судовому засіданні 10.09.2019р. приймають участь:

від позивача: Коваль М.Г., за ордером.

від відповідача: Корнукій В.В., за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ: визнання окремих положень договорів оренди недійсними та визнання умов договорів укладеними в редакції позивача

29.12.2018р. Фермерське господарство «Брейн-Гул» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 29.12.2018р., в якій просить 1) визнати недійсними пункти 2,4,5 договорів від 20.10.2017р. та до них «Розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку», як невід`ємні їх частини, укладених між засновником ФГ «Брейн-Гул» ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру України у Миколаївській області, оренди земельних ділянок, розташованих на території Мар`ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, за кадастровими номерами: :01:000:0355 площею 11,0860 га, :01:000:0360 площею 25,2216 га, :01:000:0357 площею 11,8770 га, :01:000:0358 площею 12,6944 га, :01:000:0359 площею 29,8438 га; 2) визнати пункти 8 договорів від 20.10.2017р. та до них «Розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку», як невід`ємні їх частини, укладених між засновником ФГ «Брейн-Гул» ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру України у Миколаївській області, оренди земельних ділянок, розташованих на території Мар`ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, за кадастровими номерами: :01:000:0355 площею 11,0860 га, :01:000:0360 площею 25,2216 га, :01:000:0357 площею 11,8770 га, :01:000:0358 площею 12,6944 га, :01:000:0359 площею 29,8438 га укладеними в редакції позивача, а саме: «Орендна плата встановлюється у розмірі 12% від вартості 1 га земельної ділянки 21730,65 грн.».

05.02.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України, оскільки на думку відповідача спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Вказане клопотання мотивоване тим, що позивач фактично не є стороною спірних договорів оренди землі, а земельні ділянки надавались в оренду гр. ОСОБА_1 , який в подальшому створив фермерське господарство «Брейн-Гул». Відповідач зазначає, що створення фермерського господарства, як юридичної особи само по собі не призводить до переходу права власності або права користування на земельну ділянку від громадянина до господарства. Перехід права володіння або користування земельною ділянкою від члена фермерського господарства до самого господарства має відбуватись в загальному порядку та на загальних підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідач також відзначає, що до спірних договорів оренди зміни щодо орендаря не вносились, додаткових угод з цього приводу не укладалось, отже, право оренди спірних земельних ділянок належить саме гр. ОСОБА_1 . За таких обставин, відповідач зазначає, що оскільки позивач не є ані власником ані законним користувачем спірних земельних ділянок, він не довів того, що його права та інтереси були порушені відповідачем. При цьому, оскільки стороною у даних договорах (орендарем) є фізична особа, даний спір не належить до юрисдикції господарських судів.

Розгляд даного клопотання неодноразово відкладався.

14.06.2019р. від позивача до суду надійшли заперечення на вказане клопотання про закриття провадження у справі, в яких позивач зазначає, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство. При цьому, відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018р. у справі №348/992/16-ц, від 22.08.2018р. у справі №606/2032/16-ц, від 21.11.2018р. у справі №272/1652/14-ц, за змістом статей 1,5,7,8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство», після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства, обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Та, оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

15.08.2019р. від позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №400/2286/19, мотивоване тим, що під час судового провадження у даній справі позивачем була проведення інвентаризація земельних ділянок, договори оренди яких є предметом спору. За результатами цієї інвентаризації вид угідь спірних земельних ділянок було змінено з багаторічних насаджень на ріллю, відповідні проекти інвентаризації, витяги з Державного земельного кадастру та витяги з нормативно-грошової оцінки ділянок в копіях були надані позивачем до суду як докази у справі. Розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації від 17.05.2019р. №156-р було скасовано розпорядження Баштанської районної державної адміністрації про надання дозволу на розробку позивачем проектів інвентаризації, що дало змогу відповідачу поставити під сумнів законність здійснення інвентаризації. Однією з позовних вимог позивачем поставлено вимогу щодо визнання недійсним договору оренди в частині формулювань щодо виду угідь, визначених як багаторічні насадження, однак стосовно яких за результатами інвентаризації був зроблений висновок про належність їх до ріллі. Однак за результатом скасування розпорядження Баштанської районної державної адміністрації і подальших дій відповідача, інформація, внесена до ДЗК в результаті інвентаризації була видалена. Позивач зазначає, що результати проведеної інвентаризації спірних земельних ділянок є важливими для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, та з огляду на оскарження позивачем розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 17.05.2019р. №156-р в порядку адміністративного судочинства. За вказаним позовом Миколаївським окружним адміністративним судом було відкрито провадження у справі №400/2286/19. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд зупинити провадження у даній справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

В судовому засіданні представник відповідача проти зупинення провадження у справі заперечує, зазначаючи, що оскаржуване позивачем розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації стосується дозволу на проведення інвентаризації, який був наданий вже після укладання спірних договорів оренди, а тому така інвентаризація не має відношення до договорів оренди землі, визнання недійсними окремих положень яких та внесення змін до них є предмету даного спору.

Також представник відповідача наполягає на розгляді раніше поданого ним клопотання про закриття провадження у справі, зазначаючи, що даний спір не має вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечує проти закриття провадження з підстав, викладених у поданих суду поясненнях, та наполягає на зупиненні провадження у справі, оскільки для даної справи визначення виду угідь, до якого відносяться спірні земельні ділянки є важливим та надані суду результати інвентаризації, здійсненої на підставі скасованого розпорядження Баштанської РДА, покладені в основу доказової бази.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд не вбачає правових підстав для його задоволення з огляду на наступне.

В силу приписів п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

При цьому, нормами ч. 2 цієї ж статті встановлений обов`язок суду при закритті провадження з цієї підстави, роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Фактично заперечення відповідача стосовно необхідності закриття провадження у даній справі ґрунтуються на тому, що стороною спірних договорів оренди є фізична особа, а тому спір не відноситься до господарської юрисдикції, однак, в даному випадку, позивачем у справі виступає не фізична особа гр. ОСОБА_1 , а юридична особа фермерське господарство «Брейн Гул», тому за своїм суб`єктним складом даний спір підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства, а наявність чи відсутність фактичного порушення прав саме позивача має досліджуватись господарським судом в ході розгляду справи.

Окрім цього, господарським судом також враховано правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду стосовно визначення підвідомчості саме господарським судам спорів фермерських господарств з іншими юридичними особами, в т.ч. органом державної влади щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності.

Стосовно клопотання позивача про зупинення провадження у справі господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: а) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Отже, незалежно від того, чи є зупинення провадження у справі обов`язком, або правом господарського суду, таке процесуальне рішення може бути визнане обґрунтованим лише за тієї умови, що без здійснення тих дій, у зв`язку з якими зупиняється провадження, подальший розгляд господарської справи є неможливим.

Відповідно до п.3.16 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Так, пов`язаність справ полягає у тому, що у справі №400/2286/19 предметом позову є визнання протиправним та скасування розпорядження Миколаївської ОДА від 17.04.2019р. №156-р, визнання дій протиправними та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області внести до Державного земельного кадастру відомості згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок згідно з переліком, які перебувають у користуванні на умовах оренди громадянина України ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, визначення приналежності до виду угідь яких має значення для даної справи №915/1920/18, оскільки позивач обґрунтовує належність спірних земельних ділянок до виду угідь «рілля» саме на підставі результатів інвентаризації, здійсненої на підставі розпорядження Баштанської РДА, скасованого оскаржуваним розпорядженням Миколаївської ОДА від 17.04.2019р. №156-р.

При цьому, судом враховано, що в ході розгляду справи, представник відповідача посилався на неправомірність визначення виду угідь спірних земельних ділянок та належність їх не до ріллі, а до багаторічних насаджень з посиланням саме на оскаржуване розпорядження Миколаївської ОДА від 17.04.2019р. №156-р.

Подані позивачем в якості доказів на підтвердження віднесення спірних ділянок до виду угідь «рілля» результати інвентаризації оспорюються та не визнаються відповідачем саме з посиланням на скасування розпорядження Баштанської РДА, яким був наданий дозвіл на розробку проектів інвентаризації відповідним розпорядженням Миколаївської ОДА від 17.04.2019р. №156-р.

Отже, визначення виду угідь спірних земельних ділянок має безпосереднє значення для розгляду даної справи, та подальший розгляд даної справи є неможливим до вирішення спору у справі №4002286/19.

Відповідно до ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом господарських спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Тобто, виходячи з цієї норми, в першу чергу, суд має справедливо, тобто з дотриманням принципу верховенства права, вирішити господарський спір.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №400/2286/19, що перебуває у провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду.

У відповідності до п. 4 ч.1 ст.229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.5 ч.1 ст.227 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Керуючись п.5 ч.1 ст. 227, ст. ст. 231, 232, 233, 234, 235 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження (вх. №1759/19) відмовити.

2. Клопотання позивача про зупинення провадження у справі (вх. №13305/19) задовольнити.

3. Зупинити провадження у справі №915/1920/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №400/2286/19.

Ухвалу направити сторонам у справі.

На веб-сторінці Господарського суду Миколаївської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://mk.arbitr.gov.ua/sud5016/ учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.09.2019р.

Суддя О.В. Ткаченко