СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа №922/985/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм», м.Мерефа, Харківська область, (вх.№2097Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2019 року по справі №922/985/19,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм», м.Мерефа, Харківська область,

про стягнення 44611,87 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм» про стягнення 44611,87 грн. основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов п.п. 4.1., 4.3., 4.3.1. договору поставки №141/18-ХК від 19.01.2018 року, оплату за поставлений позивачем товар здійснив несвоєчасно та не в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.06.2019 року у справі №922/985/19 (суддя Кухар Н.М., повний текст рішення складено 10.06.2019 року) позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» заборгованість у розмірі 44611,87 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Відповідач вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити. Апелянт також просить суд судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи письмових замовлень покупця, передбачених п. 3.1. договору. Також не надано повідомлень та довіреностей на отримання товару, без чого відповідач не може визнати обґрунтованість постачання певних партій товару за договором. Крім того, як вказує відповідач, за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Роній Фарм», вказаного в позовній заяві, боргу перед ТОВ «Медичний центр М.Т.К.» не рахується. Апелянт наполягає на тому, що вартість товару по зазначених у позовній заяві накладних була оплачена відповідачем в повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду від 24.07.2019 року отримано позивачем - 31.07.2019 року та відповідачем - 26.07.2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, 19.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм» (покупець, відповідач у справі) укладено договір №141/18-ХК.

Згідно п. 1.1. договору, позивач, як постачальник, зобов`язався поставити та передати у власність відповідача, як покупця, лікарські засоби, медичні вироби, харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, косметичні засоби (далі - товар) у кількості, асортименті за цінами і в строки згідно видаткових накладних, а відповідач зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору, товар за даним договором постачається окремими партіями у відповідності з накладними на основі замовлень відповідача. Позивач формує партії товару виходячи із замовленої номенклатури, кількості, узгоджених цін та умов оплати. Товар повинен бути наданий відповідачеві протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надходження замовлення відповідача.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.3., 4.3.1. договору, ціна даного договору відповідає загальній вартості товару, поставленого за цим договором на протязі його дії, та відповідає сукупній вартості партій товару згідно видаткових накладних позивача. Оплата здійснюється шляхом відтермінування платежу в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару відповідачем на підставі відвантажувальних документів.

Сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018 року (включно), але в будь-якому випадку до повного завершення взаєморозрахунків між сторонами (п. 5.1. договору).

Матеріали справи свідчать, що договір поставки №141/18-ХК від 19.01.2018 року підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж; якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вказує позивач в позовній заяві, на виконання договору, ним у період з 23.05.2018 року по 20.06.2018 року здійснено на користь відповідача поставку товару згідно підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних.

Згідно п. 3.4. договору, доказом передачі товару у власність покупця є оформлена належним чином видаткова накладна постачальника, підписана уповноваженими особами сторін, за необхідності засвідчена відбитками печаток/штампів сторін.

Факт поставки товару позивачем підтверджується наступними видатковими накладними:

- № МТК221479 від 23.05.2018 на суму 61,63 грн.;

- № МТК221480 від 23.05.2018 на суму 4083,33 грн.;

- № МТК221482 від 23.05.2018 на суму 12375,11 грн.;

- № МТК221481 від 23.05.2018. на суму 61,63 грн.;

- № МТК224942 від 23.05.2018 на суму 652,98 грн.;

- № МТК228061 від 25.05.2018 на суму 5656,49 грн.;

- № МТК228063 від 25.05.2018 на суму 30,82 грн.;

- № МТК228087 від 25.05.2018 на суму 415,70 грн.;

- № МТК243022 від 06.06.2018 на суму 4 052,46 грн.;

- № МТК243018 від 06.06.2018 на суму 2091,67 грн.;

- № МТК244571 від 06.06.2018 на суму 946,38 грн.;

- № МТК247443 від 08.06.2018 на суму 7663,59 грн.;

- № МТК247469 від 08.06.2018 на суму 555,44 грн.;

- № МТК251730 від 13.06.2018 на суму 61,63 грн.;

- № МТК251729 від 13.06.2018 на суму 136,28 грн.;

- № МТК257935 від 15.06.2018 на суму 3189,30 грн.;

- № МТК259104 від 15.06.2018 на суму 1842,75 грн.;

- № МТК261978 від 20.06.2018 на суму 110,21 грн.;

- № МТК257545 від 20.06.2018 на суму 291,21 грн.;

- № МТК264515 від 20.06.2018 на суму 333,26 грн.

Факт отримання товару за вищевказаними накладними не заперечується відповідачем, про що зазначено у його відзиві на позовну заяву та в тексті апеляційної скарги.

Тобто, зі сторони позивача зобов`язання щодо поставки та передачі у власність відповідача товару були виконані в повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Позивач зазначає, що матеріали справи містять докази належного виконання з його сторони умов договору поставки, натомість відповідач, у порушення вимог п.п. 1.1., 4.2., 4.З., 4.3.1. договору, зобов`язання з оплати товару не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 02.04.2019 року (момент звернення з позовом) становить 44611,87 грн., що підтверджується Витягом з оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 на 19.01.2018 - 02.04.2019.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання по сплаті за товар у належні строки та розмірі за договором поставки №141/18-ХК від 19.01.2018 року. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 44611,87 грн. заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про оплату ним отриманого від позивача товару та про відсутність за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Роній Фарм» боргу в сумі 44611,87 грн. Однак, всупереч приписів ст.ст. 73-74, 77 Господарського процесуального кодексу України, відповідач не наддав належних, допустимих і достатніх доказів в обґрунтування відповідного твердження. Щодо відсутності за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Роній Фарм» боргу в сумі 44611,87 грн. то це може свідчити про неналежне ведення бухгалтерського обліку, а не про фактичну відсутність боргу.

Надані позивачем на підтвердження факту поставки видаткові накладні оформлені належним чином, підписані представниками обох сторін та засвідчені печатками підприємств у відповідності до вимог п. 3.4. договору. Дійсність підписів представників та відтисків печатки ТОВ «Роній Фарм» відповідачем не заперечувалась, а у тексті відзиву на позовну заяву так і в тексті апеляційної скарги відповідач не заперечував проти поставки товару.

Доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи замовлень, повідомлення та довіреностей на отримання товару також не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки пунктом 3.1. договору передбачена можливість здійснення таких замовлень як письмово так і засобами телекомунікаційного зв`язку. До того ж, відсутність вищевказаних документів не спростовує факту поставки, який не заперечується відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2019 року по справі №922/985/19 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роній Фарм» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2019 року по справі №922/985/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал