РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019Справа № 910/2202/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Івашіній Н.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта"

2) Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 162 102,48 грн.

за участю представників:

від позивача: Кеда А.В.

від відповідача-1: Юхно К.О.

від відповідача-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта", позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта" (ТОВ "ТД - Укртатнафта", відповідач-1), Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач-2) про солідарне стягнення вартості втраченого дизельного палива у сумі 162 102,48 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення ТОВ "ТД - Укртатнафта", як вантажовідправником, та АТ "Українська залізниця", як перевізником, своїх зобов`язань в частині збереження вантажу (дизельного палива), належного позивачу, що був відправлений залізничним транспортом у цистернах №№ 72222276, 74047432, 77215663, № 74083148. Такими діями відповідачів ПАТ "Укрнафта" завдано збитків у вигляді вартості втраченого вантажу, тому посилаючись на статті 224, 225 ГК України, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів збитки у сумі 162 102,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 р. вказану заяву було повернуто позивачу без розгляду, як таку, що була підписана неуповноваженою особою, тобто не адвокатом, а представником за довіреністю. При цьому суд виходив з того, що подана позовна заява має розглядатись у порядку загального позовного провадження (про що просив і сам позивач), не дивлячись на малозначність заявленої до стягнення суми збитків, оскільки вимоги позивача обґрунтовані складними відносинами сторін у сфері організації та перевезення залізничним транспортом специфічного вантажу, відносинами транспортного експедирування, які регулюються як законодавчими актами України (кодексами, законами, Статутом залізниць), так і підзаконними актами (численними інструкціями та порядками щодо завантаження, перевезення, обліку наливних вантажів, їх видачі, порядку приймання, транспортування, зберігання, відпуску нафти та нафтопродуктів і т.д.), враховуючи предмет спору (стягнення збитків), кількість учасників спору та значення справи для сторін.

Проте, за апеляційною скаргою позивача ухвалу Господарського суду м. Києва про повернення позову постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 р. було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 р. позовна заява ПАТ "Укрнафта" була прийнята до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідачі у строк, визначений законом, надали суду відзиви, у яких проти позову заперечили, вказали про недоведеність позивачем своїх вимог та складу правопорушення в діях відповідачів.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 (ТОВ "ТД - Укртатнафта") під час розгляду справи по суті проти позову заперечив, наголосив на належному виконанні вантажовідправником зобов`язань з організації перевезень вантажу замовника (позивача), а також про відсутність вини ТОВ "ТД - Укртатнафта" у недостачі указаного вантажу, вказав про відсутність будь-яких договірних відносин між відповідачем-1 та позивачем, що свідчить про відсутність підстав для стягнення збитків з ТОВ "ТД - Укртатнафта" (у тому числі солідарного). Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача-2 (АТ "Українська залізниця") в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, подав відзив, зміст якого був оголошений судом під час розгляду справи. Згідно з відзивом відповідач-2 позов не визнав з підстав недоведеності позивачем обставин завдання замовнику збитків та наявності вини перевізника у недостачі вантажу. Також просив застосувати строки спеціальної позовної давності до вимог ПАТ "Укрнафта" та відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 22.12.2017 р. між ПАТ "Укрнафта" (замовник) та ПАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (виконавець, ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта") був укладений договір транспортного обслуговування № 04.3/1336-Р (далі - договір транспортного обслуговування). Відповідно до умов цього договору в порядку та на умовах, визначених сторонами, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання здійснювати транспортне обслуговування замовника, яке полягає у наданні послуг по відвантаженню, організації оформлення і відправленню вантажів замовника з промислового майданчика виконавця, що знаходиться за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, та оплаті перевезення вантажів замовника залізничним транспортом до вказаних останнім залізничних станцій призначення.

Відповідно до 2.1 договору № 04.3/1336-Р від 22.12.2017 р. до обов`язків виконавця віднесено організацію навантаження залізничного рухомого складу, оформлення перевізних залізничних документів та передачу вантажу підприємствам залізничного транспорту для подальшого перевезення до станцій призначення.

Згідно з п. 1.4 договору № 04.3/1336-Р від 22.12.2017 р. при виконанні своїх зобов`язань за договором виконавець залучає третіх осіб для організації перевезень вантажів замовника.

Договір № 04.3/1336-Р від 22.12.2017 р. вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2018 р. та діє по 31.12.2018 р., а в частині виконання розрахунків - до їх повного завершення (п. 8.1).

Як встановлено судом, за своєю правовою природою договір № 04.3/1336-Р від 22.12.2017 р. є договором транспортного експедирування, тому відносини сторін за цим договором регулюються ст. 316 ГК України, Главою 65 ЦК України, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Судом встановлено, що з метою виконання своїх обов`язків за договором № 04.3/1336-Р від 22.12.2017 р., ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта" (замовник) на підставі договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 р., укладеного із відповідачем-1 (ТОВ "ТД - Укртатнафта"), залучив останнього до перевезення залізничним транспортом вантажу ПАТ "Укрнафта" у якості виконавця.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, яка кореспондується із ст. 306 ГК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України та ст. 22 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж, до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 6 Статуту накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

З матеріалів справи, зокрема залізничної накладної № 43951052, вбачається, що 16.02.2018 р. із залізничної станції "Кагамлицька" Південної залізниці до залізничної станції "Долина" Львівської залізниці був відправлений вантаж - паливо дизельне об`ємом 166 100 кг у трьох вагонах-цистернах: №№ 72222276, 74047432, 77215663. Також зі змісту вказаної залізничної накладної вбачається, що вантаж прибув до місця призначення 24.02.2018 р.

На станції призначення "Долина" Львівської залізниці комісією у складі представників ПАТ "Укрнафта", під`їзної колії, складу ПММ, контрольно-ревізійної служби був складений акт приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю № 10 від 27.02.2018 р., відповідно до якого маса нетто дизельного палива у цистернах №№ 72222276, 74047432, 77215663, що направлявся залізничною накладною № 43951052 від 16.02.2018 р., склала 159 966 кг, що менше на 5 304 кг, ніж зазначено у вказаній залізничній накладній. Водночас комісією було встановлено, що технічний стан цистерни, пломб ЗЗП, відбитків пломб ЗЗП є задовільним, в наявності відбитки пломб та ущільнювальні прокладки.

З метою визначення кількості нафтопродукту за залізничною накладною № 43951052 від 16.02.2018 р., який прибув на станцію призначення у цистернах №№ 72222276, 74047432, 77215663, на замовлення позивача Івано-Франківською торгово-промисловою палатою була проведена експертиза. За результатами вказаного дослідження експертом був складений акт № ВА-7 від 27.02.2018 р. (наявний у матеріалах справи), відповідно до якого експерт встановив, що фактична маса дизельного палива у цистерні № 72222276 становить 55 812 кг., у цистерні № 74047432 - 48 966 кг., у цистерні № 77215663 - 55188 кг, що разом складає 159 966 кг, тобто вказана маса палива є меншою, ніж була вказана у залізничній накладній № 43951052 від 16.02.2018 р. - 166 100 кг.

Також суд встановив, що 23.03.2018 р. відповідно до залізничної накладної № 44272367 із залізничної станції "Кагамлицька" Південної залізниці до залізничної станції "Борислав" Львівської залізниці у вагоні-цистерні № 74083148 був відправлений вантаж - паливо дизельне об`ємом 57 650 кг, який прибув до місця призначення 02.04.2018 р.

На станції призначення "Борислав" Львівської залізниці комісією у складі начальника СБ БНПР, інженера-контролера КРС, начальника БМТЗ, фахівця служби закупівель, комірника був складений акт № 7/87 від 02.04.2018 р. приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю. Відповідно до вказаного акта маса нетто дизельного палива у цистерні № 74083148, що направлялась залізничною накладною № 44272367 від 23.03.2018 р., склала 56 642 кг, що менше на 1 008 кг, ніж зазначено у вказаній залізничній накладній. Також встановлено, що пломба ЗЗП - Я202344 та ущільнювальні прокладки на цистерні в наявності та справні.

З метою визначення кількості нафтопродукту за залізничною накладною № 44272367 від 23.03.2018 р., що прибув на станцію призначення у цистерні № 74083148, на замовлення позивача Львівською торгово-промисловою палатою була проведена експертиза, за результатами якої був складений акт № 2-188-В від 02.04.2018 р. У вказаному акті експерт встановив, що фактична маса дизельного палива у цистерні № 74083148 становить 56 642 кг., що є меншою на 1 008 кг., ніж маса, вказана у залізничній накладній № 44272367 від 23.03.2018 р. - 57 650 кг.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ "Укрнафта" зазначає, що вказана недостача вантажу, переданого замовником до перевезення, сталася з вини відповідачів (ТОВ "ТД-Укртатнафта" та АТ "Українська залізниця"), які здійснювали організацію перевезення та безпосередньо саме перевезення, а тому у останніх виник обов`язок солідарно відшкодувати ПАТ "Укрнафта" вартість нестачі нафтопродуктів (палива дизельного) у відповідності до їх ціни, визначеної у договорі поставки нафтопродуктів № 09/03/81/2/2118/88-НП від 24.01.2018 р.

Розглядаючи такі доводи ПАТ "Укрнафта" та вирішуючи спір по суті щодо наявності підстав для стягнення збитків з відповідачів у солідарному порядку, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками у відповідності до частини 2 статті 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 ЦК України).

Відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено главою 25 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідно до статті ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статей 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Про таку позицію вказав Верховний Суд України у постановах від 18 травня 2016 року у справах № 3-194гс16 та № 3-271гс16.

У даному спорі обов`язок доказування обставин щодо спричинення ПАТ "Укрнафта" збитків відповідачами виник у позивача, який має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звертається до господарського суду з позовною вимогою про стягнення збитків. Відтак, саме позивач зобов`язаний довести факт заподіяння йому збитків, розмір таких збитків, надати докази протиправності поведінки відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між їх протиправною поведінкою та заподіяними збитками. Крім того, позивач зобов`язаний довести правомірність своєї вимоги щодо солідарного стягнення збитків із відповідачів.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 105 Статуту встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Судом вже встановлено, що у спірних правовідносинах відповідач-1 виступив організатором (виконавцем) перевезень належного позивачу вантажу за залізничними накладними № 43951052 та № 44272367 у вагонах-цистернах №№ 72222276, 74047432, 77215663, 72222276 відповідно до договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 р.

Так, відповідно до п. 1.1 цього договору виконавець взяв на себе зобов`язання по наданню послуг з організації перевезення вантажів замовника із основного промислового майданчика за адресою: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3.

Згідно з пунктом 6.1.4 вказаного договору виконавець несе відповідальність за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) вантажів замовника з моменту їх передачі виконавцю до моменту передачі перевізнику, що підтверджується штемпелем станції у залізничній накладній, в розмірі фактично заподіяної шкоди, зменшеної на норми природної втрати та похибок вимірів при недостачі вантажу відповідно до "Інструкції про порядок прийому, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України". Виконавець не несе відповідальність за виконання залізницею своїх обов`язків.

Отже, за умовами договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 відповідальність ТОВ "ТД - Укртатнафта" за незбереження вантажу обмежується періодом часу, а саме - з моменту передачі йому вантажу ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта" до моменту передачі цього вантажу АТ "Українська залізниця".

Тобто, згідно з умовами договору експедирування ТОВ "ТД - Укртатнафта" не несе відповідальності за незбереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) вантажу після передачі цього вантажу перевізнику.

У той же час, доказів того, що втрата належного ПАТ "Укрнафта" вантажу сталась з вини відповідача-1 - після отримання ним вантажу від ПАТ "ТФП НК "Укртатнафта" та до моменту передачі його АТ "Українська залізниця", у матеріалах справи відсутні.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що підставою покладення відповідальності на ТОВ "ТД Укртатнафта" та доказом його вини у нестачі вантажу, є невірно зазначена відповідачем-1 маса нетто вантажу у залізничних накладних. Однак, зазначені доводи позивача спростовуються наступним.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Матеріалами справи підтверджено, що перевізник - АТ "Українська залізниця" прийняв від ТОВ "ТД - Укртатнафта" належний позивачу вантаж (дизельне паливо) та здійснив його відправлення, про що склав залізничні накладні № 43951052 та № 44272367. Отже, цей вантаж був прийнятий перевізником (відповідачем-2) без зауважень у кількості, зазначеній відповідачем-1 у залізничних накладних.

Із указаного суд робить висновок, що ТОВ "ТД - Укртатнафта" належним чином виконало свій обов`язок в частині оформлення і відправлення вантажу, що підтверджується відповідними відмітками залізниці на накладних № 43951052 та № 44272367.

Далі, пунктом 2.9 Інструкції ТІ-08:2018 щодо порядку наливання та зливання залізничних цистерн і контейнерів-цистерн на естакадах ПАТ "Укртатнафта", затвердженої 30.10.2018 р. ТОВ "ТД - Укртатнафта" та ПАТ "Укртатнафта", визначена послідовність навантажувальних операцій, які виконуються відповідальними особами відповідних підрозділів ПАТ "Укртатнафта" при здійсненні наливу залізничних цистерн.

Відповідно до п.п. 2.8, 2.9 вказаної Інструкції, після комісійного огляду завантажених вагоно-цистерн на естакаді наливу ПАТ "Укртатнафта" такі цистерни заліковуються та опломбовуються у присутності прийомоздавальника станції Кагамлицька та стрільця ВОХР залізниці. При цьому складається відомість щодо запірно-пломбувальних пристроїв.

Також згідно з п. 2.2.19 договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 р. ТОВ "ТД - Укртатнафта" зобов`язане визначати кількість (масу, вагу) вантажів та надати ПАТ "Укртатнафта" квитанції зважування на відправлені вантажі.

Даний обов`язок відповідача-1, як виконавця за договором №10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 р., кореспондується зі ст. 37 Статуту залізниць України, відповідно до якої маса вантажів визначається відправником. Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

З матеріалів справи вбачається, що маса вантажу, який було відправлено у вагонах-цистернах № 74047432, № 72222276, № 77215663, № 74083148 за залізничними накладними № 43951052 та № 44272367, була визначена на електронних вагах, повірених у встановленому порядку.

Маса вантажу на вказаних вагах визначається як різниця між масою тари (вагою порожньої вагон-цистерни) та масою брутто (вагою завантаженої вагон-цистерни); електронна система зважує вагоно-цистерни під час руху в автоматичному режимі та не допускає стороннього втручання. Після зважування вагоно-цистерн система видає квитанцію зважування, на підставі якої вносяться відомості до перевізних документів.

Так, відповідно до квитанції зважування № 4954 від 16.02.2018 р.:

- маса тари вагона-цистерни № 74047432 складає 22450 кг, маса брутто - 80550 кг, нетто (маса вантажу) - 58 100 кг;

- маса тари вагона-цистерни № 72222276 складає 22700 кг, маса брутто - 73300 кг, нетто (маса вантажу) - 50 600 кг;

- маса тари вагона-цистерни № 77215663 складає 22550 кг, маса брутто - 79950 кг, нетто (маса вантажу) - 57 400 кг.

Відповідно до квитанції зважування № 5435 від 23.03.2018 року маса тари вагона-цистерни № 74083148 складає 22100 кг, маса брутто - 79 750 кг, нетто (маса вантажу) - 57 650 кг.

З указаного вбачається, що залізничні накладні № 43951052 та № 44272367 в частині маси нетто вантажу були заповнені ТОВ "ТД - Укртатнафта" саме на підставі квитанцій зважування № 4954 від 16.02.2018 р. та № 5435 від 23.03.2018 р.

Обставини, встановлені по справі, підтверджують, що маса нафтопродуктів, зазначена у перевізних документах (залізничних накладних), відповідає масі нафтопродуктів, фактично завантажених у вагони-цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, що свідчить про належне виконання вантажовідправником - ТОВ "Торговий дім - Укртатнафта" своїх обов`язків щодо заповнення залізничних накладних.

Крім того, 18.02.2018 року та 24.03.2018 року, тобто після передачі відповідачем-1 (ТОВ "ТД - Укртатнафта") вантажу залізниці на підставі накладних № 43951052 та № 44272367, на станції Кременчук Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" здійснила контрольне зважування (переважування) вагонів-цистерн №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, що підтверджується листами АТ "Українська залізниця" № 493 від 02.03.2018 року та № 791 від 05.04.2018 року.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року, маса нафти і нафтопродукту залізничних цистерн визначається як різниця між виміряною масою навантажених цистерн і масою порожніх цистерн, визначеною за результатами їх зважування.

Із інформації, викладеної у листах АТ "Українська залізниця" № 493 від 02.03.2018 року та № 791 від 05.04.2018 року вбачається, що при переважуванні у вагоні № 74047432 маса брутто склала 80700 кг; у вагоні № 72222276 - 73400 кг; у вагоні № 77215663 - 79950 кг; у вагоні № 74083148 - 79850 кг.

Із указаних листів слідує, що при вирахуванні маси нетто нафтопродуктів відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, маса нетто вантажу в залізничних накладних № 43951052 та № 44272367 була вказана в межах похибки допустимого відхилення та відповідає масі нетто палива, визначеній контрольним зважуванням вагоно-цистерн № 74047432, № 72222276, № 77215663, № 74083148. При цьому слід зауважити, що таке зважування відбулось вже після передачі ТОВ "ТД - Укртатнафта" вантажу залізниці.

За таких обставин, оскільки ТОВ "ТД - Укртатнафта" (відповідач-1) є відповідальною особою за збереження вантажу ПАТ "Укртатнафта" лише до моменту передачі цього вантажу АТ "Українська залізниця", а доказів того, що ТОВ "ТД - Укртатнафта" передало залізниці вантаж у кількості меншій, ніж зазначено у перевізних документах, позивач не надав, суд прийшов до висновку, що підстав для покладення на ТОВ "ТД - Укртатнафта" відповідальності за нестачу належного позивачу вантажу немає.

Щодо відповідальності АТ "Українська залізниця" у спірних правовідносинах суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною 1 статті 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

Відповідно до пункту 28 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як вказано вище, відповідач-1 - ТОВ "ТД-Укртатнафта" здійснив відправлення вантажу залізничним транспортом у вагонах-цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, про що АТ "Українська залізниця" були складені залізничні накладні № 43951052 та № 44272367.

Як свідчать матеріали справи, вантаж у цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 перевозився наливом, тому суд застосовує Правила перевезення наливних вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 299 від 18.04.2003, які поширюються на перевезення вантажів наливом залізничним транспортом України і є обов`язковими для працівників залізничного транспорту, відправників і одержувачів, підприємств, організацій, громадян, а також для транспортно-експедиційних підприємств, які обслуговують відправників і одержувачів.

Згідно з пунктом 1.2.5 Правил перевезення наливних вантажів відповідальність за правильність оформлення перевізних документів, у тому числі щодо назви вантажу, наявності відповідних знаків небезпеки, а також дотримання умов наливу, зливу і очищення цистерн, бункерних напіввагонів і контейнерів-цистерн покладається на відправника і одержувача.

Відповідно до Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008, комісія позивача повинна була перевірити номер запірно-пломбувального пристрою, накладеного на цистерну та його справність; оглянути всі вузли та котел цистерни і визначити її технічний стан; для застосування об`ємно масового методу визначення ваги виміряти температуру, в лабораторних умовах встановити за допомогою денсиметра густину вантажу, виміряти за допомогою метрштоку рівень дизельного палива через горловину котла цистерни у двох її протилежних точках (вимірюється до міліметру), порівняти дані з градуювальними таблицями; під`єднати зливні пристрої (насос, шланг) і безпосередньо злити вантаж з цистерни.

При цьому, пункт 4.3 Технологічного процесу роботи залізничних станцій з наливу та зливання нафтовантажів і промивально-пропарювальних станцій з очищення та підготовки цистерн для перевезення, затвердженого наказом АТ "Українська залізниця" № 066-Ц від 31.03.2005, містить примірний графік термінів виконання операцій зі зливання цистерн, відповідно до якого час відкриття кришок ковпаків цистерн, установка і закріплення зливальних пристроїв складає 10 хвилин, а норма часу на безпосередній злив цистерни складає 96 хвилин.

Крім того, пункт 4.3.3.4 вказаної вище Інструкції визначає, що вимірювання рівня і відбирання проб у залізничних цистернах необхідно здійснювати лише після їх відстоювання не менше, ніж 30 хвилинз моменту початку приймання.

Тобто, враховуючи вказані норми технологічного процесу, для основних операцій при прийманні вантажу (виміру маси вантажу та зливу цистерни) необхідно більше, як дві години часу, у той час, як відповідно до наявного в матеріалах справи акту № 10 від 27.02.2018 р., приймання нафтопродуктів у вагонах-цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663 тривало 1 годину. А щодо приймання пального, яке перевозилося у цистерні № 74083148, то у відповідному акті № 7/87 від 02.04.2018 р. взагалі не зазначено строків закінчення зливу пального.

Отже, такі обставини свідчать, що приймання маси вантажу комісією з приймання палива у вагонах-цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 було здійснено з порушеннями Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України".

Матеріали справи не містять відповідних комерційних актів, які б свідчили про обставин втрати вантажу у цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148.

Водночас, позивач у позовній заяві вказував, що залізницею було відмовлено у складенні таких актів (лист АТ "Українська залізниця" № ДН-4-2/724 від 19.03.2018 р. та довідка начальника ст. Дрогобич) з тих підстав, зокрема, що вантаж прибув в опломбованих (справних) цистернах.

Суд, здійснивши розгляд таких доводів, зазначає наступне.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до пункту 1.5.21 Правил перевезення наливних вантажів завантажені цистерни і контейнери-цистерни пред`являються до перевезення опломбованими відправником запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП). Порядок пломбування цистерн і контейнерів-цистерн установлюються Правилами пломбування вагонів і контейнерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001.

Відповідно до п. 11 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу.

Якщо при передаванні вагонів чи контейнерів буде виявлено їх пошкодження, ознаки недостачі, псування або пошкодження вантажу на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, коли таке перевезення передбачено Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх відсутність, якщо у перевізних документах є відмітка про їх накладання, видача вантажу провадиться за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акта. У таких випадках вагони, контейнери до перевірки вантажу пломбуються пломбами (ЗПП) станції із складанням акта загальної форми і до прибуття представника станції для перевірки вантажу не вважаються переданими в користування одержувачу. Знімаються ці пломби (ЗПП) в присутності представника залізниці.

Також відповідно до пункту 12 Правил видачі вантажів, статті 52 Статуту, на станції призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі: прибуття вантажу в пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами (ЗПП) відправника або пломбами (ЗПП) попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму транспортування в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею. Перевірка вантажу не провадиться в разі вивантаження його залізницею за договором згідно зі статтею 30 Статуту.

Згідно з пунктом 17 вказаних Правил видача вантажів, що прибули в справних цистернах за справними пломбами (ЗПП) відправника, а також без пломб (ЗПП), коли таке перевезення передбачено Правилами пломбування вагонів та контейнерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, або в справних бункерних напіввагонах, провадиться залізницею без перевірки маси. У разі порушення вказаних умов маса наливних вантажів перевіряється залізницею разом з одержувачем у порядку, передбаченому цими Правилами.

Так, згідно з наявними у матеріалах справи залізничними накладними № 43951052 та № 44272367 цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 були опломбовані пломбами №№ L11509398, 72222276, L11509397, 77215663, L11509396, Я202344 (відповідно).

При цьому з актів приймання нафти або нафтопродуктів № 10 від 27.02.2018 р. та № 7/87 від 02.04.2018 р., а також висновків Івано-Франківської торгово-промислової палати № ВА-7 від 27.02.2018 р. та Львівської торгово-промислової палати № 2-188-В від 02.04.2018 р. вбачається, що вантаж (дизельне паливо), який був направлений залізничними накладними № 43951052 та № 44272367, прибув на станції призначення без ознак втрат (підтікань чи виливів) та нестач палива і був прийнятий без пошкоджень відповідних пломб на цистернах, чого не заперечував сам позивач.

За вказаних обставин суд вважає, що оскільки цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 прибули на станції призначення у справному вигляді та з наявними пломбами без пошкоджень, у АТ "Українська залізниця" не було підстав здійснювати перевірку маси вантажу на станції призначення та, відповідно, складати комерційні акти.

Частиною 1 статті 127 Статуту встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами.

На підставі викладеного суд зазначає, що оскільки цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, в яких перевозився вантаж (дизельне паливо), надійшли до станцій призначення у справному вигляді та з наявними непошкодженими пломбами, нанесеними вантажовідправником на станції відправлення, та враховуючи положення статті 111 Статуту, доводи позивача щодо наявності вини АТ "Українська залізниця", а також інших складових правопорушення - протиправної поведінки залізниці, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками з боку відповідача-2 є необґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України обставин втрати частини вантажу внаслідок винних дій відповідачів - ТОВ "ТД - Укртатнафта" та АТ "Українська залізниця", суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Укрнафта" про стягнення з відповідачів вартості втраченого дизельного палива.

Окремо слід зазначити також про відсутність солідарного обов`язку у відповідачів перед позивачем відшкодувати збитки. Так, стаття 227 ГК України регулює відшкодування збитків, що завдані одночасно кількома учасниками господарських відносин. За загальним правилом шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, несуть солідарну відповідальність перед потерпілою особою.

Таким чином, солідарна відповідальність виникає при спільному спричиненні кількома особами шкоди потерпілому і застосовується у тих випадках, коли неможливо встановити, які з дій і якою мірою спричинили збитки, тому в зобов`язанні беруть участь декілька боржників, які відповідають перед потерпілою особою солідарно. Підставою солідарного відшкодування збитків є факт спільності дій учасників господарських відносин, в результаті яких завдано збитків.

У той же час, у спірних правовідносинах на відповідача-1 був покладений обов`язок передати перевізнику вантаж на підставі договору № 10118 від 01.07.2011 року, а на відповідача-2 - забезпечити доставку вантажу одержувачеві згідно залізничних накладних № 43951052 та № 44272367, що в свою чергу, є угодами на перевезення вантажу. Тобто зобов`язання у відповідачів перед позивачем виникли за різними правочинами, у яких не передбачалась солідарна відповідальність ТОВ "ТД - Укртатнафта" та АТ "Українська залізниця".

Частиною 1 ст. 196 ГК України передбачене загальне правило виконання зобов`язання, згідно з яким кожний з управлених суб`єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов`язаних суб`єктів повинен виконати зобов`язання відповідно до частки цього об`єкта, визначеної зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 196 ГК України зобов`язання повинно виконуватися солідарно лише у разі, якщо це передбачено законодавством або договором.

З огляду на викладене вимога позивача стосовно солідарного стягнення збитків є неправомірною та задоволенню не підлягає.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується судом лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, оскільки суд не встановив порушень прав позивача та відмовив в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, положення законодавства щодо наслідків спливу позовної давності у даному випадку застосуванню не підлягають.

У разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору за правилами ст. 129 ГПК України покладаються на позивача, зокрема, зі сплати судового збору за подачу позову та апеляційної скарги на ухвалу суду від 27.02.2019 р. про повернення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта", Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 162 102,48 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 12 вересня 2019 року.

Повний текст рішення складений 23 вересня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.