ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"19" вересня 2019 р. Справа№ 910/6186/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу

фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Івановича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2019

у справі №910/6186/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Івановича

про стягнення 212 035, 00 грн.,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року клопотання фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Івановича в частині продовження строку для подання письмового відзиву по справі №910/6186/19 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, фізична особа-підприємець Шевченко Олександр Іванович подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та надати відповідачу строк на подання відзиву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник не був обізнаний про те, що судом було встановлено строк на подання відзиву до 01.07.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19 серпня 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 19 вересня 2019 року.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, представника у судове засідання не направив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача (апелянта) 18.09.2019 подала клопотання про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу підтримала.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи, розглянувши апеляційну скаргу, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 3 ГПК України встановлено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

За змістом частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: 1) про відмову у видачі судового наказу; 2) про забезпечення доказів, відмову в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову; 4) про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову; 5) про зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення; 6) про повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) про відмову у відкритті провадження у справі; 8) про передачу справи на розгляд іншого суду; 9) про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 10) про затвердження мирової угоди; 11) про призначення експертизи; 12) про зупинення провадження у справі; 13) про закриття провадження у справі; 14) про залишення позову (заяви) без розгляду; 15) окрема ухвала; 16) про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 17) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; 18) про внесення, відмову у внесенні виправлень у рішення; 19) про відмову ухвалити додаткове рішення; 20) про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення; 21) про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; 22) про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання; 23) про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 24) щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання; 25) про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця; 26) про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 27) про поворот виконання чи відмову у повороті виконання; 28) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 29) щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 30) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 31) про відмову у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду; 32) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду; 33) про повернення заяви про видачу наказу за рішенням третейського суду без розгляду; 34) про залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 35) про відновлення чи відмову у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

Таким чином, передбачений частиною 1 статті 255 ГПК України перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про залишення без розгляду клопотання відповідача в частині продовження строку на подання письмового відзиву.

Вказана ухвала була прийнята судом на підставі ст.118 ГПК, якою встановлено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, ні положеннями ст.118 ГПК України, ні положеннями ст. 255 ГПК України не встановлено можливості оскарження ухвал про залишення клопотань без розгляду, що не було враховано судом першої інстанції та помилкової зазначено про можливість оскарження прийнятої ним ухвали.

Закріплені в статтях 254, 255 ГПК України процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, натомість, їх право на оскарження лише відтерміновується до прийняття остаточного рішення у справі (наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №912/1398/18, від 05.02.2019 року у справі № 903/381/18).

Апеляційний господарський суд враховує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 15.02.2000 року у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 року зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Аналогічні положення закріплено у частині 1 статті 17 ГПК України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Апеляційний господарський суд зазначає, що хоча положення статті 264 ГПК України прямо не передбачають закриття апеляційного провадження з підстав виявлення після його відкриття того, що ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, однак у разі здійснення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва, суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним із елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Так, у справі "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд з прав людини вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто, усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні (наведена правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі №910/4647/18 та постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №909/477/18, від 05.02.2019 у справі №903/381/18, від 12.03.2019 у справі №910/5902/18).

За наведених обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Івановича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у даній справі було помилково відкрито з огляду на відсутність передбачених процесуальним законом підстав для здійснення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, оскільки така ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, як помилково відкрите, на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 та статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 231, 234, 255, 264 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Івановича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 23.09.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

М.Л. Яковлєв