ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відстроченні виконання судового рішення

17.09.2019м. Дніпро№ 904/2211/19

Суддя Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши заяву: Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради

про відстрочення виконання рішення

у справі

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м.Київ

до: Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради, м. Дніпро

про стягнення боргу, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86 647 152,63 грн.

Представники:

Від позивача Піун С.П. - адвокат

Від відповідача (заявника) Панна І.О. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради про стягнення боргу, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86 647 152,63 грн., яка складається з 70 000 000,00 грн. - основного боргу, 7 547 213,71 грн. - пені, 2 617 775,43 грн. - 3% річних та 6 482 163,49 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду від 19.08.2019 позов задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" суму основного боргу у розмірі 56 000 000, 00 грн., 6 482 163,49 грн. - інфляційних втрат, 2 617 775,43 грн. - 3% річних, 3 773 606,86 грн. пені та 672 350,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

06.09.2019 Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради звернулося до суду з заявою в якій просить відстрочити виконання рішення від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 на 12 місяців.

Ухвалою суду від 06.09.2019 призначено розгляд заяви про відстрочення виконання рішення в судовому засіданні на 11.09.2019.

У судовому засіданні 11.09.2019 оголошено перерву до 17.09.2019.

16.09.2019 позивач надав до суду заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення, в якому зазначив, що відповідачем не надано доказів наявності виключних обставин. Так посилання на наявність укладених між сторонами спору ряду договорів реструктуризації не можуть вважатись виключними обставинами, а лише свідчать про значне послаблення фінансового навантаження на підприємство, законодавчо врегульованого відстрочення виконання обов`язків з оплати за природний газ, отриманий у певний період.

Посилання на можливість загрози банкрутства також не може бути належним доводом враховуючи недоведеність даного твердження, а є лише припущенням. Згідно вимог ст. 331 ГПК підставою для надання відстрочки є існування певних виключних обставин, а не можливість їх виникнення у майбутньому.

Щодо майнового стану відповідача позивач зазначає, що дана обставина вже була врахована судом при винесенні рішення у даній справі. Так, суд зменшив фінансову відповідальність та навантаження на КП "Теплоенерго", зменшивши пеню на 50%.

Також позивач вказує на наявність боргу у розмірі 56 млн. грн., строк прострочення - більше півтора року. Надання відстрочки виконання рішення надасть відповідачу необґрунтовану можливість відстрочення боргового зобов`язання та негативним чином вплине на фінансове становище позивача.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано, яким чином саме 12 місяців відстрочки надасть можливість у подальшому виконати рішення суду у повному обсязі, не надано жодного розрахунку з цього приводу або інших обґрунтувань.

Позивач стверджує, що наведений відповідачем у заяві про відстрочення виконання рішення перелік обставин, а саме: складне фінансове становище, неможливість здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, значну заборгованість контрагентів та населення не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.09.2019 просив задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти відстрочки виконання рішення з підстав викладених у запереченнях на заяву про відстрочку виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення на підставі наступного.

В заяві про відстрочення виконання рішення заявник просить відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 наступним чином на 12 місяців.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення заявник посилається на те, що КП "Теплоенерго" 08.09.2017 включено до відповідного реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, в тому числі перед стягувачем АТ НАК "Нафтогаз України", підтвердженням чого є лист Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.09.201 № 8/10-1646-17 та Повідомлення Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України" станом на 14 вересня 2017 про включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організації та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідач зазначає, що дотримуючись приписів ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" КП "Теплоенерго" уклало з АТ "НАК "Нафтогаз України" шість договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Відповідно до умов даних договорів реструктуризації КП "Теплоенерго" виплачує на користь АТ НАК "Нафтогаз України" наявну заборгованість, яка виникла у результаті споживання природного газу для виробництва теплової енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, що підтверджується актом звіряння.

Відповідач вказує на те, що зазначене свідчить про те, що КП "Теплоенерго" належним чином виконує умови укладених договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, та сумлінно погашає виниклі боргові зобов`язання.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що у разі відкриття нового виконавчого провадження та накладення арешту на кошти КП "Теплоенерго" підприємство втратить можливість виконувати свої зобов`язання передбачені як договорами реструктуризації, так і чинним законодавством України, що може призвести до летальних наслідків для підприємства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Розстрочка - виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю (ч.7 ст. 331 ГПК України).

Отже, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Закон України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про скрутне матеріальне становище, відсутність грошових коштів на рахунках та несвоєчасний розрахунок контрагентів.

Згідно статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження винятковості випадку, що за статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є визначальною підставою для відстрочки виконання судового рішення, боржник суду не надав.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, господарським судам необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Відповідач (боржник) у своїй заяві посилається на складне фінансове становище, неможливість здійснення господарської діяльності у повному та належному обсязі, значну заборгованість контрагентів та населення, однак зазначені обставини не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997; рішення у справі "Бурдов проти Росії" №59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви" №41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі "Руйану проти Румунії" №34647/97 від 17.06.2003).

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Заявником не надано доказів, які б підтверджували наявність виключних обставин що унеможливлюють виконання судового рішення. Надані вибіркові документи не дають можливості зробити однозначний висновок щодо фінансового стану боржника, а також проаналізувати вплив негайного виконання судового рішення на такий стан.

До того ж, заявником не надано доказів того, що він зможе виконати рішення суду через 12 місяців.

Таким чином, із заяви про відстрочку виконання рішення, не вбачається наявність у відповідача надзвичайних (виключних) обставин, які свідчать про істотне ускладнення виконання рішення у розумінні ч.2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що при винесенні рішення у цій справ судом вже враховано майновий стан відповідача та зменшено розмір пені на 50%.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, беручи до уваги заперечення позивача проти відстрочення виконання рішення, правові підстави для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, заява Комунального підприємства "Теплоенрго" Дніпровської міської ради про відстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 74, 77, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплоенрго" Дніпровської міської ради про відстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 18.09.2019.

Суддя Н.Г. Назаренко