ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5280/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 (повне рішення складено 07.06.2019, суддя Первушин Ю.Ю.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація", м. Київ

до акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське

про стягнення 145 298,19 грн.

за зустрічним позовом акціонерного товариства "Дніпроазот", м.Кам`янське

до товариства з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація", м. Київ

про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору в розмірі 117 466,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" звернулось до господарського суду із позовом до акціонерного товариства "Дніпроазот" про стягнення заборгованості у загальній сумі 145 298,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №771196 від 01.12.2017, в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

08.01.2019 на адресу господарського суду від акціонерного товариства "Дніпроазот", м.Кам`ямське надійшла зустрічна позовна заява (вх.96/19) до товариства з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору в розмірі 117 466,00 грн.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані посиланням на порушення товариством з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" умов договору поставки №771196 від 01.12.2017, щодо порушення останнім строку надання документів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 у даній справі позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" до акціонерного товариства "Дніпроазот" про стягнення заборгованості у сумі 145298,19 грн. - задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" основний борг у сумі 140948,72 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 2114,23 грн. В задоволенні зустрічного позову акціонерного товариства "Дніпроазот" до товариства з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору в розмірі 117 466,00 грн. - відмовлено повністю.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з акціонерного товариства "Дніпроазот" суми основної заборгованості в розмірі 140 948,72 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем за первісним позовом рахунку на оплату, а сторонами доказів в засіданні також не надано, суд позбавлений можливості встановити день початку прострочення, а відтак і встановити період нарахування 3% річних та інфляційних втрат та перевірити наданий позивачем за первісним позовом розрахунок.

Позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із згаданим рішенням, акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом; прийняти нове рішення у справі про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що позовні вимоги за зустрічним позовом судом першої інстанції не розглянуті, підстави відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом у рішення відсутні.

Так, на думку скаржника, судом не досліджені обставини вчинення відповідачем порушень умов договору, не здійснено всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та не надано їх оцінки і не вказані мотиви їх відхилення, не надано мотивовану оцінку аргументам позивача щодо обґрунтованості та правомірності вимог за зустрічним позовом.

Покладений в основу рішення висновок господарського суду про те, що у випадку ненадання рахунків-фактур у позивача не виникли негативні наслідки для діяльності позивача жодним чином не стосується предмету спору за зустрічною позовною заявою та є таким, що суперечить ст.550 Цивільного кодексу України.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись п.3 специфікації №1 до договору, товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" разом з продукцією направило Керуючись п.3 специфікації №1 до договору, товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" разом з продукцією направило акціонерному товариству "Дніпроазот" додаткову угоду № 1, про що свідчить дата укладення додаткової угоди № 1, а саме 21.02.2018. На тексті додаткової угоди №1 міститься підпис уповноваженої особи акціонерного товариства "Дніпроазот". При цьому, додаткова угода не містить будь-яких інших дат та застережень, що додаткова угода буда укладена іншим числом.

акціонерному товариству "Дніпроазот" додаткову угоду № 1, про що свідчить дата укладення додаткової угоди № 1, а саме 21.02.2018. На тексті додаткової угоди №1 міститься підпис уповноваженої особи акціонерного товариства "Дніпроазот". При цьому, додаткова угода не містить будь-яких інших дат та застережень, що додаткова угода буда укладена іншим числом. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" вважає, що з його боку відсутнє порушення умов договору, щодо строку надання додаткової угоди №1' від 22.01.2018 до договору, що передбачено специфікацією №1.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" не заперечує проти того факту, що податкова накладна була зареєстрована 26.02.2018, проте порушенням п.п.9,10 договору не вважає, оскільки зазначену податкову накладну було складено та зареєстровано з дотримання вимог Податкового кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" звертає увагу, що порушення, за яке акціонерне товариство "Дніпроазот" нараховує штраф та пеню, визначено в главі 11 Податкового кодексу України і відповідно до ст.109 цього кодексу може вважатися податковим порушенням, але застосовувати відповідальність за вказане правопорушення можуть відповідні контролюючи органи.

Документи, передбачені пунктом 9.15 договору, надавалися працівникам позивач за зустрічним позовом на стадії укладання договору.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чус О.В., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2019 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в резолютивній частині ухвали, не пізніше 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.07.2019 № 1076/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з відпусткою судді Кузнецова В.О.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Білецької Л.М., суддів Чус О.В., Вечірка І.О.

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.07.2019 № 1114/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з відпусткою судді Вечірка І.О.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Білецької Л.М., суддів Чус О.В., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.08.2019 № 1309/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з виходом з відпустки судді Кузнецова В.О.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чус О.В., Верхогляд Т.А.

Розпорядженням керівника апарату суду від 19.08.2019 № 1446/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з відпусткою судді Верхогляд Т.А.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.08.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чус О.В., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 колегією суддів у наведеному вище складі, прийнято до свого провадження зазначену справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 12.09.2019.

12.09.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.09.2019.

12.09.2019 та 18.09.2019 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали пояснення по справі.

18.09.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

01.12.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "КСК-Автоматизація" (далі - позивач/постачальник) та акціонерним товариством "Дніпроазот" (далі-відповідач/покупець) укладено договір поставки № 771196 (далі - договір).

Згідно умов п.1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені цим договором

Відповідно до п.1.2 договору найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції. Специфікації на поставку продукції підписуються уповноваженими представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін та є невід`ємними частинами (додатками) даного договору.

Відповідно до п.2.1 договору, ціна продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами у відповідних специфікаціях на поставку продукції до договору. Ціна продукції, яка підлягає поставці за цим договором, може бути і за взаємною згодою сторін шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору, а також на умовах і порядку, передбачених відповідною специфікацією на поставку продукції до договору.

Згідно п.2.2 договору, загальна сума договору визначається як загальна вартість продукції, яка передбачена всіма підписаними обома сторонами специфікаціями на поставку продукції до договору.

Приймання - передача продукції за кількістю здійснюється згідно з товаросупровідними документами на продукцію, а за якістю та комплектністю - згідно з документами, які засвідчують якість та комплектність продукції (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 12 місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника - протягом усього гарантійного строку на продукцію.

01.12.2017 сторонами підписана специфікація №1, відповідно до якої погоджено поставку продукції, що підлягає переданню (поставці) постачальником покупцю за договором поставки №771196 від 01.12.2017, а саме: сигналізатор рівня ротаційний DF23, тип DF23A1C1D2H2G3AM2VLV0100, код одиниці виміру 2009, одиниця виміру шт., кількість продукції -11, ціна за одиницю , грн. з ПДВ (20%) - 11 988,60 грн., сума, грн. з ПВД (20%) - 131 868,00 грн.

Згідно видаткової накладної №РН-0000369 19.02.2018 постачальник передав, а покупець прийняв продукцію (сигналізатор рівня ротаційний DF23, тип DF23A1C1D2H2G3AM2VLV0100, в кількості 1 шт., на загальну суму 131 868,00 грн. з ПДВ (20%)).

19.02.2018 між сторонами підписано акт приймання-передачі до договору поставки №771196 від 01.12.2017, специфікації № 1 від 01.12.2017, яким підтверджується, що постачальник передав, а покупець прийняв товар, що вказаний у специфікації до договору, в асортименті.

Предметом спору у даній справі за первісним позовом є стягнення заборгованості за договором поставки №771196 від 01.12.2017.

Предметом спору за зустрічним позовом є стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне та повне надання документів, передбачених пунктами 13, 4.2, 9.15 договору та своєчасного подання податкової декларації згідно п.9.10 договору.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення у судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України при ухваленні рішення, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з такого.

За приписами частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Статтею 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення поняття розкриває сутність зобов`язання як правого зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

У частині першій статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вимогами статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору як угоди (правочину) є сукупністю визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

З тексту спірного договору вбачається, що у відповідності до вимог статті 181 Господарського кодексу України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма істотними умовами щодо: предмету договірного зобов`язання, об`єму робіт, а також їх вартості та строку виконання. Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплені відтисками печаток підприємств. Його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений та у судовому порядку недійсним не визнаний.

Виходячи з викладених обставин та предмету спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що укладений між сторонами договір за змістом та своєю правовою природою є договором поставки, а виникли спірні правовідносини за ним за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 ГК України - до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, регулюються нормами глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває прав вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормою статті 662 Цивільного кодексу України зафіксовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 № П-6 приймання продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. В такому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність поставленої продукції та в акті зазначається, які документи відсутні.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, підписання особою покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Однак, момент виникнення у покупця такого обов`язку визначається в силу приписів статті 692 Цивільного кодексу України з врахуванням встановленого договором за взаємним волевиявленням сторін строку (терміну) виконання покупцем зобов`язання з оплати товару.

У пункті 2.4 договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний оплатити поставлену продукцію протягом 14 календарних днів від дати поставки продукції, але не раніше моменту отримання покупцем від постачальника всіх документів які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. У випадку неотримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за цим договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

За правилами, викладеними у пункті 1.3 договору, постачальник разом з продукцією передає покупцеві наступний комплект документації на продукцію: видаткову накладну, акт приймання-передачі продукції, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну за формою №1-ТН, яка наведена у додатку № 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, сертифікат (паспорт) якості заводу-виробника, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28, копію митної декларації, за якою було здійснене оформлення продукції, ввезеної на митну територію України.

Пунктом 4.2 договору визначено, що постачальник підтверджує якість та комплектність продукції сертифікатом (паспортом) якості заводу-виробника з відповідною відміткою відділу технічного контролю (ВТК) та іншими документами, необхідними відповідно до стандартів, правил, вимог чинного законодавства України чи які додатково узгоджені сторонами. Документи, що засвідчують якість та комплектність продукції, передаються постачальником покупцеві разом з продукцією.

Згідно з пунктом 9.15 договору постачальник зобов`язаний під час укладання договору, але не пізніше ніж через 10 (десять) календарних днів з моменту його укладення, надати покупцю засвідчені нотаріально чи підписом уповноваженої особи та печаткою постачальника наступні документи щодо постачальника (з актуальними відомостями): копії установчих документів (статут, установчий договір тощо); копії документів, що дозволяють займатися підприємницькою діяльністю та її окремими видами, що пов`язані з виконанням умов договору (ліцензії, дозволи тощо); копію розширеного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію довідки з банку про відкриття поточного рахунку; копію свідоцтва про державну реєстрацію або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію довідки органу державної податкової служби про взяття на облік в якості платника податків за формою №4-ОПП (якщо її отримання платником податків є обов`язковим на момент взяття на податковий облік); копію документу, що підтверджує повноваження представника постачальника на укладення (підписання) договору, як-от: довіреність, наказ по підприємству про призначення керівника, рішення про уповноваження особи на підписання договорів, протокол вищого органу управління підприємства про обрання особи на відповідну посаду тощо; - копію свідоцтва про реєстрацію в якості платника податку на додану вартість або витягу з реєстру платників податку на додану вартість (якщо постачальник є платником цього податку); копію свідоцтва про реєстрацію платника єдиного податку (якщо постачальник є платником цього податку); копію свідоцтва про реєстрацію платника єдиного податку (якщо постачальник є платником цього податку).

У відзиві на зустрічну позовну заяву, відповідач за зустрічним позовом зазначав, що визначені умовами п. 9.15 договору, були передані акціонерному товариству "Дніпроазот" при укладенні договору.

Правові наслідки невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару, встановлені в статті 666 Цивільного кодексу України: якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Таким чином, загальний порядок виконання постачальником зобов`язань за договором поставки, якщо інше не передбачено цим договором поставки, передбачає надання продавцем покупцю документів, що стосуються товару разом з товаром та, відповідно, фіксації відсутності таких документів покупцем при здійсненні прийомки товару в обумовлений договором чи законом спосіб.

Аналіз вищенаведених норм матеріального права та умов спірного договору свідчить про те, що передбачені в пункті 9.15 договору загальні документи повинні бути передані позивачем відповідачу під час укладання договору, але не пізніше ніж через 10 (десять) календарних днів з моменту його укладення. Зобов`язання покупця щодо строку оплати поставленої продукції відповідно до вищенаведених норм закону та умов договору (пункти 1,3 та 2.4) безпосередньо пов`язані з фактом передачі документів, які стосуються приналежності товару.

Повідомлень (претензій, заперечень) щодо неналежного виконання постачальником зобов`язань щодо передачі документів покупець не заявляв.

Акціонерне товариство «Дніпроазот» не надало суду доказів щодо звернення до товариства з обмеженою відповідальністю «КСК-Автоматизація» з претензією про надання документів, перелічених в пункті 9.15 договору, після укладення угоди. Наявність або відсутність рахунку-фактури, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за поставлену продукцію.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач за первісним позовом не надав суду належних, достовірних доказів надіслання відповідачу рахунку для оплати разом з поставленою продукцією. Між тим, мотивовано взяв до уваги факт надіслання товариством з обмеженою відповідальністю «КСК-Автоматизація» акціонерному товариству «Дніпроазот» 21 січня 2019 року під час розгляду справи рахунку для оплати поставленої продукції.

Правовідносини купівлі-продажу відповідно до приписів статті 655 Цивільного кодексу України передбачають перехід права власності на товар від продавця до покупця у момент передачі товару покупцеві.

Зі змісту пункту 3.2 договору випливає, що право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві, що підтверджується підписанням покупцем акту приймання-передачі продукції, якщо інше письмово не буде узгоджено сторонами.

Обов`язок акціонерного товариства «Дніпроазот» оплатити вартість поставленого йому товариством з обмеженою відповідальністю «КСК-Автоматизація» виникає через закон (частина першої статті 265 Господарського кодексу України, статті 655, 692, 712 Цивільного кодексу України) і не залежить від факту передачі постачальником документів, які не стосуються товару.

Встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми основної заборгованості у розмірі 140 948,72 грн.

При цьому, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача, що строк оплати за договором є таким, що не настав.

Так, положеннями статті 526 Цивільного кодексу України, з якими кореспондуються положення статті 193 Господарського кодексу України, встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи викладене, приймаючи до уваги підписання сторонами акту приймання-передачі поставленого товару, видаткової накладної, строк виконання зобов`язання щодо оплати відповідачем постановлено продукції є таким, що настав.

Апеляційний господарський суд, надаючи оцінку зустрічному позову акціонерного товариства «Дніпроазом» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «КСК-Автоматизація» 117466,00 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору, погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для його задоволення з урахуванням такого.

За зустрічним позовом позивач просить суд стягнути с відповідача: штраф за порушення умов виконання зобов`язань, передбачених пункту 3 специфікації № 1 до договору, згідно пункту 5 специфікації № 1 до договору у розмірі 26 373,60 грн.; штраф за порушення передбаченого пункту 9.10 договору строку надання зареєстрованої у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 204 від 19.02.2018, згідно пунктом 6.12 договору, у розмірі 32 967,00 грн.; штраф за ненадання документів, передбачених пунктом 9.15 договору, згідно пункту 6.12 договору у розмірі 32 967,00 грн.; пеню за порушення строку надання документів, передбачених пунктом 9.15 договору, згідно пункту 6.16 договору у розмірі 25 158,40 грн.

Відповідно до пункту 9.10 договору, постачальник зобов`язаний протягом трьох календарних днів від дня виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціями, які здійснені за цим договором, скласти та подати покупцю податкову накладну, оформлену з дотриманням вимог Податкового кодексу України та інших вимог законодавства України, в тому числі з дотриманням умов щодо її реєстрації у цей же строк в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За порушення надання зареєстрованої у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та ненадання документів, передбачених пунктом 9.15, згідно з пунктом 6.12 договору постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 25% загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції до договору.

Положеннями пункту 6.16 договору встановлена відповідальність за порушення строку (терміну) надання документів, які підлягають переданню постачальником покупцеві у відповідності до умов цього договору та/або вимог чинного законодавства. Постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню у розмірі 0,1 % загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції до договору, за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

За порушення умов виконання зобов`язань, передбачених пунктом 3 специфікації № 1 до договору, згідно з пунктом 5 специфікації, постачальник на вимогу покупця зобов`язаний сплатити останньому штраф у розмірі 20% загальної вартості продукції, яка передбачена п.1 цієї специфікації.

За змістом частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (частина перша статті 3 Господарського кодексу України).

У частині першій, другій статті 173 Господарського кодексу України зазначено, що Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

З наведених норм статей 3, 173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто зобов`язанням виконавця є обов`язок виконати роботи (надати послуги), а зобов`язанням замовника - обов`язок оплатити вартість цих робіт (послуг).

За приписами частин першої, другої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту п.3.1, 3.2. договору вбачається, що у специфікації сторони узгоджують умови та строки поставки продукції.

Апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським судом, що пункт 9.15 договору не визначає порядок передачі документів, перелік яких містить.

У поданих до суду заявах по суті позивач за зустрічним позовом не посилався на обставини настання будь-яких негативних наслідків, в тому числі і заподіяння йому збитків чи матеріальної шкоди, внаслідок ненадання постачальником документів, у тому числі рахунків-фактур у зв`язку зі зміною (коригуванням сторонами) ціни продукції, як і не надав доказів на підтвердження цих обставин.

Питання виникнення податкових зобов`язань та складання податкової накладної по результатам господарської дії врегулювано в статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 201.1 цього Кодексу на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (стаття 201.7 Податкового кодексу України).

Згідно до правил, встановлених в статті 201.10 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Виходячи з положень статті 173 Господарського кодексу України, підстав виникнення господарських зобов`язань (стаття 174 Господарського кодексу України) колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника про те, що реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку, передбаченого в спірному договорі, є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, адже обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства. Водночас зазначення сторонами у Договорі про обов`язок відповідача надати замовнику податкову накладну не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постановах від 12.03.2018 у справі №918/216/17; від 13.04.2018 у справі №902/380/17.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову по цій вимозі, правильно встановив та виходив з того, що зобов`язання відповідача щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації не стосуються господарських відносин, що склалися між сторонами на підставі укладеного між ними договору поставки, а є за своєю природою податковими зобов`язаннями, які регулюються нормами Податкового кодексу України та контролюються ДФС.

Крім того, колегія судів апеляційної інстанції вважає, що господарський місцевий суд правильно зазначив про те, що умовами пунктів 6.12 та 6.16 договору, на який посилається АТ «Дніпроазот» як на підставу своїх позовних вимог, передбачено відповідальність, яку сторони несуть згідно із законодавством України та/або цим договором.

Проте умови цих пунктів договору не можуть розцінюватись як визначений сторонами розмір штрафних санкцій, який відповідно до вищенаведених вимог норм закону може бути визначений у грошовій сумі або у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини господарського зобов`язання.

Штрафна санкція, яка може наставати по факту порушення стороною умов поставки або, маючи компенсаційну природу, по факту настання реальних негативних наслідків у іншої сторони. Застосування штрафних санкцій у господарських відносинах не повинно спотворювати їх дійсне правове призначення (як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання та способу захисту порушених прав кредитора) та компенсаторний характер неустойки (спрямованість на компенсацію завданих управненій стороні збитків у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником), а стягнення штрафних санкцій не повинно перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, оскільки в такому разі не буде відповідати вимогам справедливості, добросовісності та розумності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене, у зв`язку з відсутністю законних правових підстав, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Рішення господарського суду оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Рішення господарського суду в частині часткового задоволення первісного позову не є предметом апеляційного оскарження, а отже суд апеляційної інстанції не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у вказаній частині.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову має бути залишене без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Дніпроазот" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019 у справі №904/5280/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 23.09.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко