ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 Справа № 908/426/19

м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: Плющова Н.О., ордер серії ДП № 2617/005 від 10.06.2019, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/426/19 (суддя Федорова О.В.; рішення ухвалене о11:27 год. у місті Запоріжжя, повне рішення складено 06.05.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейські Смаколики", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл", м.Запоріжжя

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейські Смаколики" (позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 203114,36 грн., що складаються з 190628,48,00 грн. основного боргу, 2980,82 грн. інфляційних втрат та 9505,06 грн. трьох процентів річних.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого товару за договором поставки №06/11/2017-1 від 15.11.2017.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/426/19 (суддя Федорова О.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейські Смаколики" основний борг в сумі 190628,48 грн., три проценти річних в сумі 2929,12 грн., інфляційні втрати в сумі 9505,06 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 3045,94 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 15995,93 грн. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення трьох процентів річних в сумі 51,70 грн. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 0,78 грн. та на оплату правової допомоги в сумі 5004,07 грн. покладено на позивача.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 190628,48 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають три проценти річних у розмірі 2929,12 грн. за загальний період з 22.07.2018 по 11.02.2019. Судом визнано законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 9505,06 грн. за період з жовтня 2018 року по січень 2019 року. В частині заявлених позивачем вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що пропорційно до задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати про надання правової допомоги в сумі 15995,93 грн., решту заявлених вимог в сумі 5004,07 грн. суд поклав на позивача.

Не погодившись з означеним рішенням, відповідач (ТОВ "Український Рітейл") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/426/19 та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ "Європейські Смаколики" у задоволенні позову у повному обсязі.

ТОВ "Український Рітейл" в обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції під час вирішення справи було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме обставину підписання товаросупровідних документів, зокрема товарно-транспортних накладних та видаткових накладних, уповноваженими представниками відповідача. На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно було відхилено аргументи відповідача, що додані позивачем до позову видаткова накладна №323 від 21.06.2018 в розділі "Отримав(ла)" не містить посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції та правильність її оформлення з боку відповідача, а видаткова накладна №409 від 16.08.2019 не містить також прізвища цих відповідальних осіб, що в сукупності не дає змогу ідентифікувати осіб, що брали участь у здійсненні господарської операції та правильність її оформлення з боку відповідача та є підставою для не визнання господарської операції з постачання товару відповідачем в розумінні п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Окрім цього, звертає увагу суду на той факт, що печатка не є обов`язковим реквізитом первинного бухгалтерського документу відповідно до вимог п.2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та зазначає, що цього ж висновку дійшов Вищий господарський суд України у своїй постанові від 15.06.2017 у справі №911/3903/16, а відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, на думку відповідача, судом першої інстанції під час вирішення справи було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для неї, а викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи та нормам діючого законодавства України. Апелянт вказує на порушення судом норм процесуального законодавства, а саме ч.9 ст.80 Господарського процесуального кодексу України в частині прийняття до уваги доказів за відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, а саме відповідачу (його представнику), оскільки доказів направлення копії доданих до клопотання доказів понесених витрат на правову (правничу) допомогу позивачем не надано ані суду, ані представнику відповідача на його прохання, та разом із цим ці докази не є публічно доступними. Відповідач вважає, що такою позицією господарського суду було порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач (ТОВ "Європейські Смаколики") у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи на основі наявних в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт поставки за Договором та прийняття товару Відповідачем, невиконання зобов`язань Відповідачем по сплаті за отриманий товар. Просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Український Рітейл" без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/426/19 без змін.

У судове засідання 09.09.2019 представник відповідача не з`явися.

Враховуючи, що ТОВ "Український Рітейл" належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 09.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який приймав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Європейські Смаколики" (Постачальник) укладений договір поставки №06/11/2017 від 15/11/2017 з протоколом розбіжностей (далі - Договір, а.с.8-15), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставляти, а Покупець - приймати та оплачувати товар, далі "товар", на умовах цього Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування, асортимент і ціна товару, що постачається, вказується в Додатку №1 "Специфікація", який є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору, товар поставляється постачальником окремими партіями згідно із замовленнями на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару та здійснювати поставку товару за адресами, у кількості та на дату, що зазначені в замовленні, своїми транспортними засобами та за власний рахунок. У випадку підписання сторонами додатку №5 "Графік поставок", графік поставок та строки поставки визначаються згідно підписаного додатку №5. Покупець має право зробити замовлення поза графіком і дане замовлення буде мати обов`язкову силу для постачальника при направленні замовлення постачальнику не менш ніж за 12 годин до моменту поставки.

Сторони погодили у п. 2.2. Договору, що замовлення передаються Покупцем електронним зв`язком.

Пунктом 2.6. Договору встановлено, що зобов`язання з поставки вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів Покупцю згідно умов даного договору та діючого законодавства України. Замовлення вважається виконаним, а Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, якщо він здійснив поставку товарів:

- у погоджені з Покупцем день та час;

- в асортименті та кількості, згідно замовлення;

- за цінами, затвердженими сторонами у специфікації;

- з повним пакетом правильно заповненої супровідної документації;

- у повній відповідності до діючого законодавства України та умов договору.

За визначенням п. 3.7. Договору, разом із товаром Постачальник зобов`язаний надати наступні товаросупровідні документи:

- товарно-транспортну накладну;

- видаткову накладну;

- посвідчення якості товару;

- інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України.

Відповідно до п. 6.6. Договору вимоги про оплату товару зазначаються в додатку №6 до даного договору.

Згідно з п. 3 додатку №6 до Договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Постачальника (а.с.22-23).

Пунктом 11.1. Договору встановлено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії даного Договору жодна зі сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Відповідно до замовлень Відповідача на поставку товару № від 19.06.2018, № від 14.08.2018 позивач поставив відповідачу на виконання договору товар (сир Гауда, Польща, ваговий) на загальну суму 316397,74 грн., що підтверджується видатковими накладними: - №323 від 21.06.2018 на суму 205020,34 грн.; - №409 від 16.08.2018 на суму 111377,40 грн., копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.29-30).

Вказані видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками їх підприємств без зауважень.

Товар був доставлений на адресу Відповідача автомобільним транспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними №86 від 21.06.2018, №87 від 16.08.2018 (а.с.94-95). В товарно-транспортних накладних міститься посилання на передачу разом із товаром видаткових накладних та декларацій виробника РН-323, РН-409.

Заявою-повідомленням про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №296 від 17.07.2018 відповідач повідомив, що є боржником за договором поставки №06/11/2017-1 від 15.11.2017 на суму 219488,88 грн. та кредитором на суму 16401,63 грн. Даною заявою відповідач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог сторін на суму 16401,63 грн. (а.с.31).

У позовній заяві позивач зазначив, що сума боргу 219488,88 грн. складається з вартості поставки за видатковою накладною №323 від 21.06.2018 на суму 205020,34 грн. та сумою боргу в розмірі 14468,54 грн. за попередні поставки за цим договором.

Сума кредиторських вимог відповідача в розмірі 16401,63 грн. складається з вартості послуг, які були надані відповідачем позивачу за договором поставки №06/11/2017-1 від 15.11.2017, а саме: логістичних послуг за червень 2018 року на суму 6150,61 грн. згідно акту надання послуг №9528 від 30.06.2018, а також послуг з обробки (перевірки, внесення до своєї бази, узагальнення даних) первинних (супровідних) документів постачальника на товар за червень 2018 року на суму 10251,02 грн. згідно акту надання послуг №9527 від 30.06.2018. Зазначені послуги підлягали оплаті постачальником відповідно до умов пунктів 3, 6 додатку №6 до договору. У п. 5 додатку №6 сторони погодили можливість зарахування цих витрат як зустрічних однорідних вимог покупця за його письмовою заявою до постачальника.

26.07.2018 відповідач оплатив товар за договором в сумі 15000,00 грн. та 20.08.2018 в сумі 100000,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок з особового рахунку позивача за 26.12.2018 (а.с.34-35), згідно з якими ТОВ "Український Рітейл" перерахувало вказані суми із призначенням платежу - оплата за товар по договору поставки №06-11-2017-1 від 15.11.2017.

Станом на 31.08.2018 сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків за серпень 2018 року, в якому відобразили початкове сальдо в розмірі 188087,25 грн., зарахування зобов`язань на суму 80,45 грн. (на користь позивача), надходження товару за видатковою накладною №409 від 16.08.2018 на суму 111377,40 грн. та оплату товару 20.08.2018 на суму 100000,00 грн. Звідси залишок заборгованості на користь позивача склав 199549,11 грн. (а.с.36).

Відповідно до заяви-повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №901 від 14.09.2018 відповідач визнав заборгованість перед позивачем за договором поставки №06/11/2017-1 від 15.11.2017 в розмірі 199549,11 грн. та заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача на суму 8916,63 грн. (а.с.37).

Сума зустрічних вимог складається з вартості логістичних послуг за серпень 2018 року в розмірі 3343,74 грн. згідно з актом надання послуг №12989 від 31.08.2018 (а.с.38) та вартості послуг з обробки (перевірки, внесення до своєї бази, узагальнення даних) первинних (супровідних) документів постачальника на товар за серпень 2018 року на суму 5572,89 грн. згідно з актом надання послуг №12988 від 31.08.2018 (а.с.39).

В підписаному акті звірки за вересень 2018 року сторони засвідчили факт проведення взаємозаліку на суму 8916,63 грн. та суму заборгованості після проведення взаємозаліку в розмірі 190628,48 грн. станом на 30.09.2018 (а.с.40).

29.10.2018 позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості в розмірі 190628,48 грн., що підтверджується описом вкладення від 29.10.2018 б/н, фіскальним чеком та накладною від 29.10.2018 №421 (а.с.41-45).

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у визначений договором строк слугувало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №06/11/2017-1 від 15.11.2017 в розмірі 190628,48,00 грн., а також інфляційних втрат в сумі 2980,82 грн. за період з жовтня 2018 року по січень 2019 року та трьох процентів річних в сумі 9505,06 грн. за період з 22.07.2018 по 11.02.2019.

Спірні правовідносини виникли з приводу виконання договору поставки товару.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина перша статті 265 Господарського кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень частини шостої статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За вимогами частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач вважає, що поставка товару не підтверджена належними доказами, оскільки надані Позивачем видаткові накладні №323 від 21.06.2018 та №409 від 16.08.2019 не містять посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції та правильність її оформлення з боку відповідача, а видаткова накладна №409 від 16.08.2019 не містить також прізвища цих відповідальних осіб, що в сукупності не дає змогу ідентифікувати осіб, що брали участь у здійсненні господарської операції та правильність її оформлення з боку відповідача та є підставою для не визнання господарської операції з постачання товару відповідачем в розумінні п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а печатка підприємства не є обов`язковою і не свідчить про належне оформлення документу.

За приписами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Частиною першою статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, за приписами абзацу 9 частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних №323 від 21.06.2018 та №409 від 16.08.2018 містять назву підприємств Постачальника і Покупця, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; реквізити договору, на виконання якого здійснена поставка, особисті підписи уповноважених осіб сторін, засвідчені відтиском печатки товариств, що спростовує доводи апелянта щодо відсутності належних доказів прийняття товару уповноваженою особою відповідача.

Як убачається з видаткової накладної №323 від 21.06.2018, то в цьому документі зазначено підпис та прізвище особи, яка отримала товар зі сторони Покупця, які виконані рукописом.

З видаткової накладної №409 від 16.08.2018 убачається, що цей документ також містить підпис особи, яка отримала товар зі сторони Покупця, які виконані рукописом.

Підписання означених накладних зі сторони Покупця у вказаний спосіб лише ускладнює їх читання та звіряння із зразками підписів матеріально відповідальних осіб, які надавались Покупцем Продавцю. Проте не зазначення у видаткових накладних посади осіб, відповідальних з боку відповідача за здійснення господарської операції, не є підставою для не визнання господарської операції, оскільки за наявності особистого підпису осіб, які брали участь у господарських операціях, такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати цю особу.

При цьому відтиск печатки на видаткових накладних підтверджує участь ТОВ "Український Рітейл", як юридичної особи, у здійсненні господарської операції. Відповідач не заперечував проти автентичності відтиску печатки, здійсненого на видаткових накладних, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами.

В той же час, колегія суддів зауважує, що саме на представника Покупця (відповідача) при прийманні товару покладено обов`язок на товаросупровідних документах проставити своє прізвище, посаду та печатку підприємства.

Таким чином, наявні в матеріалах справи спірні видаткові та товарно-транспортні накладні є належними доказами в підтвердження факту поставки товару.

Також, колегія суддів враховує, що пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що Покупець вправі відмовитись від приймання товару, поставленого Постачальником, оформивши акт розбіжностей (в порядку п. 3.6. даного договору), якщо при передачі товару буде виявлено невідповідність товару вимогам даного Договору.

Пунктом 3.5. Договору також передбачено, якщо при прийманні товару виявиться невідповідність супровідних документів товару, що поставляється, умовам договору або вимогам законодавства (кількість, якість, інші обов`язкові реквізити первинних документів), Покупець вправі відмовитися від приймання товару, оформивши акт розбіжностей, в порядку п. 3.6. даного договору, або відстрочити дату розрахунку з Постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів.

За приписами статті 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення відповідачем дій, направлених на відмову у прийманні товару, встановлення строку для відстрочення дати розрахунків на строк надання необхідних документів або складання акту розбіжностей.

Натомість часткове погашення заборгованості за спірний період, зарахування зустрічних однорідних вимог та підписання акту звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 30.09.2018 підтверджує суму заборгованості, що була заявлена позивачем у позовній заяві, чим також спростовуються доводи апелянта щодо відсутності доказів прийняття товару уповноваженими особами покупця.

Слід також звернути увагу, що складання актів звірки передбачено умовами договору поставки, і відповідно до пункту 6.8. Договору, саме Покупець (ТОВ "Український Рітейл") готує проект акту звірки та направляє його Постачальнику. У випадку ненадходження від Постачальника погодженого Акту звірки протягом 10 календарних днів з дати направлення чи мотивованої відмови в той же строк, Акт звірки вважається погодженим Постачальником, а суми розрахунків - підтвердженими.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовна вимога про стягнення з ТОВ "Український Рітейл" 190628,48 грн. суми основного боргу за договором поставки є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунками позивача, відповідач повинен сплатити суму 2980,82 грн. трьох процентів річних з урахуванням здійснених відповідачем зарахувань (оплат) боргу за загальний період з 22.07.2018 по 11.02.2019.

Оскільки позивачем було невірно визначено період нарахування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що три проценти річних по поставці від 21.06.2018 на суму 203087,25 грн. слід розраховувати з 24.07.2018, а по поставці від 16.08.2018 на суму 111377,40 грн. - з 18.09.2018, а тому за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних в сумі 2929,12 грн., а в сумі 51,70 грн. - слід відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня 2018 року по січень 2019 року від суми боргу 79170,62 грн. в розмірі 3949,25 грн. та від суми боргу 111377,40 грн. - в розмірі 5555,81 грн., всього - 9505,06 грн., колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правильно визнав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо аргументів відповідача про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при розподілі судових витрат у цій справі, то колегія суддів зазначає, що норми статті 129 Господарського процесуального кодексу України про розподіл судових витрат передбачають обов`язок сторони подати докази на підтвердження розміру судових витрат саме суду, а не іншій стороні у справі. Неподання позивачем доказів надсилання відповідачу клопотання про розподіл судових витрат з доданими до нього документами не є підставою для залишення даного клопотання без розгляду. Тому суд першої інстанції правомірно прийняв це клопотання до розгляду та правильно вирішив його, виходячи із наданих суду доказів про понесені позивачем судові витрати.

Згідно з частиною першою та пунктами 1, 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок розподілу судових витрат.

Так, за приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач заявив позовні вимоги на суму 203114,36 грн., за розгляд яких сплатив судовий збір у належному розмірі 3046,72 грн. Оскільки за результатами вирішення цього спору суд задовольнив позовні вимоги на суму 203062,66 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі: 203062,66 грн./203114,36 грн. х 3046,72 грн. = 3045,94 грн. Решта судового збору в сумі 0,78 грн. покладається на позивача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 21000,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач надав на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу два договори про надання правової допомоги.

Предметом договору про надання правової допомоги №03/Д від 24.09.2018, який укладений позивачем із адвокатом Плющовою Н.О., згідно з п. 1.2 цього договору та додатку №1 до цього договору є послуги на суму 5000,00 грн., які складаються з надання усних консультацій - 500,00 грн., складання вимоги - 500,00 грн., складання позовної заяви про стягнення з відповідача суми заборгованості та штрафних санкцій - 4000,00 грн.

Актом №01 від 09.01.2019 сторони засвідчили факт надання послуг за договором про надання правової допомоги №03/Д від 24.09.2018 на суму 5000,00 грн. Адвокат виставив позивачу рахунок на оплату цих послуг в сумі 5000,00 грн. Позивач не надав доказів оплати цих послуг.

За іншим договором про надання правової допомоги №06/19 від 04.02.2019, який укладений позивачем із адвокатським об`єднанням "Легарт", передбачено виконання робіт згідно завдання №01 від 04.02.2019 щодо розрахунку штрафних санкцій за договором поставки №06/11/2017-1 від 15.11.2017, складення заяв по суті та заяв з процесуальних питань, представництво інтересів клієнта в суді, вчинення інших необхідних дій при розгляді справи за позовом про стягнення заборгованості за договором поставки №06/11/2017-1 від 15.11.2017. Розмір гонорару адвокатського об`єднання за цим договором про надання правової допомоги становить 16000,00 грн. Адвокатське об`єднання виставило клієнту рахунки-фактури на оплату послуг від 27.02.2019 №06/01-01 на суму 10000,00 грн., від 20.03.2019 №06/01-02 на суму 6000,00 грн.

Актом №01 від 05.04.2019 сторони засвідчили факт надання послуг за договором про надання правової допомоги №06/19 від 04.02.2019 на суму 16000,00 грн., у тому числі послуг зі складання позовної заяви в даній справі.

Зазначені послуги повністю оплачені позивачем платіжними дорученнями №187 від 04.04.2019 на суму 6000,00 грн., №188 від 05.04.2019 на суму 6000,00 грн., №189 від 05.04.2019 на суму 4000,00 грн.

Проаналізувавши надані докази в підтвердження факту понесення витрат на оплату послуг адвоката, суд першої інстанції визнав їх обґрунтованими в частині оплати послуг на суму 16000,00 грн. за договором про надання правової допомоги №06/19 від 04.02.2019.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за договором про надання правової допомоги №03/Д від 24.09.2018 позивач не надав доказів фактичного понесення витрат на оплату послуг адвоката. Крім того, за цим договором надавалася лише послуга зі складання позовної заяви, яка входить у предмет іншого договору про надання правової допомоги №06/19 від 04.02.2019, факт надання якої засвідчений актом надання правової допомоги, і ця послуга повністю оплачена позивачем. Відтак позивач безпідставно заявив до стягнення вартість послуг з підготовки тієї ж самої позовної заяви за договором про надання правової допомоги №03/Д від 24.09.2018.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обґрунтовано заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн., які підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 15 995,93 грн. (203062,66 грн./203114,36 грн. х 16000,00 грн.), а решту заявлених витрат на правову допомогу в сумі 5 004,07 грн. (21000,00 грн. - 15995,93 грн.) слід покласти на позивача.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Поряд з цим колегією суддів враховано, що до суду апеляційної інстанції позивачем подано клопотання про розподіл судових витрат відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, в якому позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у розмірі 5000,00 грн., у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження здійснення витрат у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції позивачем надано належним чином засвідчені копії:

- договору №06/19 про надання правової допомоги від 04.02.2019 укладеним між Адвокатським об`єднанням "Легарт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Європейські Смаколики" (а.с.198) разом з завданням №02 від 10.06.2019 до договору про надання правової допомоги №06/19 від 04.02.2019, яким погоджені умови представництва Позивача в Центральному апеляційному господарському по розгляду апеляційної скарги ТОВ "Український Рітейл" на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/426/19 (а.с.200); - ордеру серії ДП №2617/005 від 10.06.2019 (а.с.206); рахунку-фактури №06/01-03 від 01.07.2019 на суму 5000,00 грн. (а.с.201); платіжного доручення №274 від 01.07.2019 на суму 5000,00 грн. про сплату ТОВ "Європейські Смаколики" за послуги згідно з рахунком №06/01-03 від 01.07.2019 Легарт АО (а.с.205).

Колегія суддів, оцінивши надані документи, визнає обґрунтованими та документально підтвердженими витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 5000,00 грн., тому такі вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 24.04.2019 у справі №908/426/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейські Смаколики" суму 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 19.09.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна