УХВАЛА

м. Київ

24.09.2019Справа № 910/15536/18

Суддя Господарського суду міста Києва Мандриченко О.В., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі № 910/15536/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБК Рубін"

до Фізичної особи-підприємця Ющика Артема Вікторовича

про стягнення 152 539,43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІБК Рубін" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Ющика Артема Вікторовича грошових коштів у розмірі 138 000,00 грн. , які не були повернуті відповідачем на вимогу позивача у зв`язку із розірванням договору субпідряду від 01.10.2018 № 01/10/2018, а також 11 705,43 грн. пені, 488,00 грн. 3 % річних, 2 346,00 грн. інфляційних нарахувань за час прострочення їх повернення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 cтягнуто з фізичної особи - підприємця Ющика Артема Вікторовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБК Рубін" 138 000 грн. попередньої плати, 11 705 грн. 43 коп. пені, 2 245 грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору та 3 925 грн. 70 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовлено повністю.

23.09.2019 від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта громадянина України Ющика Артема Вікторовича ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 . який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - до виконання боржником наказу Господарського суду міста Києва № 910/15536/18 від 07.02.2019.

В обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника приватний виконавець зазначає, що боржником не виконано рішення суду, заходи державного виконавця щодо розшуку майна боржника на момент подачі подання виявились безрезультатними, а боржник фактично ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до положень ст. 337 Господарського процесуального кодексу України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З метою своєчасного розгляду подання приватного виконавця та забезпечення можливості заявника з`явитись до суду для його розгляду, судом було здійснено повідомлення заявника про час та місце розгляду його подання.

З наведеного слідує, що судом було вчинено всі можливі дії для повідомлення заявника про дату, час та місце розгляду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судове засідання 24.09.2019 представник приватного виконавця не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що термін розгляду такого повідомлення закріплений чинним законодавством, приватний виконавець, звертаючись до суду з даним поданням, не міг не знати про порядок та строки його розгляду, тому суд дійшов висновку про можливість розгляду вказаного подання без участі приватного виконавця.

Розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи-боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Таким чином, означений захід є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" треба розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у боржника є об`єктивна можливість виконати такий обов`язок (наявність майна, грошових коштів тощо) і такому виконанню не перешкоджають обставини, що не залежать від волі боржника (непереборні сили, події тощо).

При цьому, зважаючи на те, що за приписами ст. 337 Господарського процесуального кодексу України розгляд подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України здійснюється без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, а суб`єкт звернення - державний або приватний виконавець, є єдиною особою, яка повідомляється судом про час та місце розгляду такого подання, саме на державного або приватного виконавця покладається обов`язок доказування наявності обставин, якими заявник обґрунтовує своє подання.

Приватний виконавець не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у Листі від 01.02.2013 Верховного Суду України "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України".

Зі змісту Листа від 01.02.2013 Верховного Суду України "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" вбачається, що однією з підстав для відмови у задоволенні подань є відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Проте, всупереч наведеному, приватним виконавцем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення боржником свідомих діянь, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення по цій справі.

Поряд з наведеним суд зазначає, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, закріплено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, у даному випадку задоволення подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено Конституцією України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Ющика Артема Вікторовича .

Керуючись ст.ст. 234, 235, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Ющика Артема Вікторовича відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя О.В. Мандриченко