ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа№ 920/1026/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Хрипуна О.О.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Котенко О.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 09.09.2019

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду Сумської області від 08.05.2019 (повний текст складено 16.05.2019)

у справі №920/1026/18 (суддя Коваленко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

про стягнення 7 375 999,50 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 08.05.2019 в задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" про стягнення пені в розмірі 5 074 767,00 грн та штрафу в розмірі 2 301 232,50 грн відмовлено. Судові витрати в розмірі 110 639,99 грн покладено на позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 08.05.2019 у справі №920/1026/18 повністю. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" 5074767,00 грн. пені та 2301232,50 грн. штрафу. Відшкодувати за рахунок Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та витрати по сплаті судового збору за оскарження Акціонерним товариством "Укртрансгаз" в апеляційному порядку рішення господарського суду Сумської області від 08.05.2019 у справі №920/1026/18.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, що відповідно призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Скаржник вказує, що саме заявка вих.№2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017"'. а не лист (заявка - як визначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні) за вих№827/28-04 від 07.02.2017, є тим належним (відповідним) документом (згідно умов договору) на підставі якого Продавець (відповідач) мав поставити покупцю (позивачу) визначений у ній товар у строк до 27.12.2017 (включно), та, відповідно, не поставка відповідачем товару по якій (заявці вих.№2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017) і стало підставою для звернення позивача до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Апелянт стверджує, що електронний документ (як визначено судом першої інстанції) «заявки 07 лютого на ДУ700-1400.pdf» на 8-ми арк., (паперова копія електронного документа) та скріншот поштової скриньки поштового клієнта на 1 арк. (паперова копія електронного документа) не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт відправлення повивачем листа за вих.№827/28-04 від 07.02.2017, як помилково стверджує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Сумської області від 08.05.2019 у справі №920/1026/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Скрипки І.М., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 поновлено Акціонерному товариству "Укртрансгаз" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Сумської області від 08.05.2019 у справі №920/1026/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Сумської області від 08.05.2019 у справі №920/1026/18; призначено справу до розгляду на 06.08.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 у справі №920/1026/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №920/1026/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Хрипун О.О., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Сумської області від 08.05.2019 у справі №920/1026/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Хрипуна О.О., Тарасенко К.В. Призначено справу до розгляду на 09.09.2019

Відповідач, згідно з поданим до суду 18.07.2019 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку відзивом, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», просить Північний апеляційний господарський суд поновити процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.05.2019 у справі №920/1026/18, та подає цей відзив в строк 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо задоволення клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу враховуючи строк передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України.

Відповідач у своєму відзиві вважає, що місцевий господарський суд надав вірну оцінку доказам отримання ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» від АТ «Укртрансгаз» заявки на крани кульові №827/28-04 від 07.02.2019 у їх сукупності, та прийшов до вірного висновку щодо початку періоду прострочення поставки товару, та як наслідок, обґрунтовано застосував до позовних вимог АТ «Укртрансгаз» строк позовної давності.

ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» у відзиві зазначає, що за вимогою ч. 3 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

До того ж, відвідач вказує, що список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в Київ-65 відправником Управління магістральних газопроводів «Київтранспи» 13.10.2017, поштовий чек (квитанція) № 0796 від 13.10.2017 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 350 не можна вважати належними та допустимими доказами направлення позивачем на адресу відповідача заявки на крани кульові № 2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, які були присутні в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

13.07.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (в подальшому Акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз") і Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" було укладено договір № (далі за текстом - "договір"), відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався поставити і передати у власність позивачу крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (Крани, вентилі та клапани (Крани кульові ДУ1000)) - "Товар", найменування, кількість і ціна якого вказані у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а позивач зобов`язувався на умовах цього договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Згідно п. 3.1. договору ціна договору згідно специфікації складає 62 235 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 10 372 500,00 грн.

Зі змісту п. 3.3. договору вбачається, що ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Обсяг закупівлі товару може зменшуватися, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків позивача (п. 3.4. Договору).

Відповідно до п. 4.1. договору сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача по факту поставки окремої партії товару не пізніше 90 робочих днів з дати поставки партії товару.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що товар за цим договором відповідач зобов`язується поставити та передати позивачу окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом 75 календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Перехід права власності на товар позивачу відбувається в момент передачі цього товару на склад позивача (п.5.4. договору).

В пункті 13.1. договору сторони передбачили, що всі зміни та доповнення до цього договору здійснюються за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п. 12.1. в редакції додаткової угоди №1 від 27.09.2016 до договору, цей договір є чинним з моменту його укладання сторонами і діє протягом 2 років з дати укладання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.".

Згідно специфікації (додаток 1 до договору) сторони домовились про поставку наступного асортименту товару:

1. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ в кількості 17 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн 2 062 500,00 грн, всього на загальну суму без ПДВ 35 062 500,00 грн;

2. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП ПУ в кількості 6 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн 2400000,00 грн., всього на загальну суму без ПДВ 14 400 000,00 грн;

3. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП ПУ в кількості 1 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн 2 400 000,00 грн, всього на загальну суму без ПДВ 2 400 000,00 грн, всього на загальну суму 62 235 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 10 372 500,00 грн.

Позивач зазначає, що з 17.10.2016 по 28.11.2017 відповідачем було здійснено часткову поставку товару згідно заявок Позивача, а саме: крану кульового Ду 1000 Ру80 ПГП НУ (6 шт.) на суму 14 107 500,00 грн; крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП НУ (3 шт.) на суму 7 425 000,00грн; крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП НУ (1 шт.) на суму 2 880 000,00грн, а всього товар на загальну суму 24 412 500,00грн згідно умов договору.

17.072017 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до договору, в п. 1 якої сторони домовились зменшити загальну ціну договору на 2 596 500,00 грн, в т.ч. ПДВ - 432 750 300,00 грн.

Згідно п. 2 додаткової угоди №2 до договору викладено п. 3.1. договору в новій редакції: "Ціна договору згідно специфікації складає 59 638 500,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9 939 750,00 грн."

Відповідно до п. 3 додаткової угоди №2 додаток №1 до договору "Специфікація" викладено в новій редакції, що додається та є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди, в якій визначається одиниці виміру, кількість і ціна товару, та відповідно до якої здійснюється поставка товару.

Інші умови договору, що не порушено цією додатковою угодою, залишаються незмінними, і сторони здійснюють по них свої зобов`язання (п. 4 додаткової угоди №2).

Згідно специфікації (додаток 1 до додаткової угоди №2 до договору) сторони домовились про поставку наступного асортименту товару:

1. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ в кількості 3 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн 2 062 500,00 грн, всього на загальну суму без ПДВ 6 187 500,00 грн /поставка з 13.07.2016 по 02.06.2017/;

2. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ в кількості 14 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн 1 959 375,00 грн, всього на загальну суму без ПДВ 27 431 250,00 грн /поставка з 05.06.2017 по 13.07.2018/;

3. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП ПУ в кількості 1 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн 2 400 000,00 грн, всього на загальну суму без ПДВ 2 400 000,00 грн; всього товару на загальну суму 59 638 500,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9 939 750,00 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 13.10.2017 Філією УМГ "Київтрансгаз" було направлено на адресу відповідача заявку вих.№2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017 на поставку чергової партії товару, а саме: крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП НУ - 8 шт.; крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП ПУ - 6 шт. на загальну суму 35 226 000,00 грн.

На виконання умов п. 5.1. договору вказаний у заявці вих.№2401 ВИХ-17-701 від 12.10.2017 товар (крани кульові) відповідач був зобов`язаний поставити у строк до 27.12.2017 (включно), проте, у встановлений договором строк (27.12.2017) крани кульові (в кількості 14 штук) за вищевказаною заявкою відповідачем поставлено не було.

Позивач наголошує на тому, що з 13.10.2017 (дати направлення заявки вих.№2401 ВИХ-17-701 від 12.10.2017) по 13.07.2018 (дата закінчення строку дії Договору) відповідачем в строк, визначений договором, товар був поставлений частково: 1 кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ на суму 2 351 250,00 грн (згідно видаткової накладної №115 від 30.11.2017), а товар - 4 крани кульові Ду1000 Ру80 ПГП ПУ на суму 10 944 000,00 грн (згідно видаткових накладних №24 від 30.03.2018, №25 від 30.03.2018, №29 від 17.04.2018, №30 від 25.04.2018) був поставлений відповідачем з порушенням строку, визначеного договором.

При цьому, товар на загальну суму 21 930 750,00 грн (крани кульові Ду1000 Ру80 ПГП НУ (7 шт.) на загальну суму 16 458 750,00 грн та крани кульові Ду1000 Ру80 ПГП ПУ (2 шт.) на загальну суму 5 472 000,00 грн) станом на 13.07.2018 (дата закінчення строку дії договору) залишився недопоставленим, що є порушенням умов п. 5.1 Договору.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 22.05.2018 №2401ВИХ-18-1168 та з претензією №2 від 07.09.2018 №2401ВИХ-18-2579 про виконання зобов`язання за договором в повному обсязі та сплату пені і штрафу, проте вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді.

Станом на 13.07.2018 відповідачем товар, передбачений договором, поставлено частково - всього на загальну суму 37 707 750,00 грн згідно видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи: №85 від 17.10.2016, №93 від 26.10.2016, №131 від 27.12.2016, №80 від 31.08.2017, №83 від 11.09.2017, №85 від 26.09.2017, №98 від 04.10.2017, №104 від 31.10.2017, №109 від 28.11.2017, №115 від 30.11.2017, №24 від 30.03.2018, №25 від 30.03.2018, №29 від 17.04.2018, №30 від 25.04.2018.

При цьому, позивачем сплачено в повному обсязі за поставлений товар в строки та в обсягах, встановлених договором, що підтверджується копіями платіжних доручень №29678 від 21.10.2016, №32312 від 15.11.2016, №1642 від 19.01.2017, №26374 від 25.09.2017, №28652 від 17.10.2017, №28653 від 17.10.2017, №31184 від 06.11.2017, №32440 від 21.11.2016, №35619 від 22.12.2017, №2465 від 29.01.2018, №11534 від 20.04.2018, №11535 від 20.04.2018, №14710 від 21.05.2018, №14711 від 21.05.2018, які містяться в матеріалах справи.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів продавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того продавець зобов`язується відшкодувати усі пов`язані з цим збитки. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє продавця від виконання зобов`язання.

Беручи до уваги порушення з боку відповідача зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, позивачем на виконання п. 8.1. договору нараховано штрафні санкції: пеню в розмірі 5 074 767, 00 грн за період з 28.12.2017 по 25.06.2018 та штраф в розмірі 2 301 232,50 грн, які просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач, в суді першої інстанції заперечував проти періодів в які нараховано штраф та пеню, посилаючись на те, що строк виконання зобов`язання з поставки товару по договору сплинув 27.12.2017 та відповідне нарахування штрафних санкцій з 28.12.2017 є необґрунтованими, оскільки для визначення строку виконання зобов`язання слід брати до уваги заявку №827/28-04 від 07.02.2017, яка була отримана відповідачем електронною поштою та прийнята до виконання, а строк виконання зобов`язання з поставки товару сплинув 25.04.2017. В свою чергу, заявка №2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017 по суті дублює заявку №827/28-04 від 07.02.2017, уточнюючи кількість товару, що було недопоставлено відповідачем з моменту отримання попередньої заявки та зменшує ціну деяких одиниць товару, проте не змінює умов договору щодо строку поставки товару (п. 5.1 Договору).

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення 7 375 999,50 грн, з яких 5 074 767,00 грн пені, 2 301 232,50 грн штрафу.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем належним чином не виконувались умови пункту 5.1 договору № від 13.07.2016.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі зазначав, що письмова заявка №827/28-04 від 07.02.2017 на адресу відповідача у спосіб, визначений у договорі - шляхом надсилання засобами поштового зв`язку - не надсилалась, а отже не може вважатися належним доказом у справі.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що товар за цим договором відповідач зобов`язується поставити та передати позивачу окремими партіями за письмовими заявками позивача протягом 75 календарних днів з дати відправлення заявки позивачем.

Згідно п. 5.2. Договору товар, зазначений в специфікації, поставляється відповідачем в місця призначення по території України відокремленим підрозділам позивача згідно заявок позивача, в яких вказуються відвантажувальні реквізити, поштова адреса місця поставки та кількість товару.

В свою чергу, відповідач надав суду докази надсилання 08.02.2017 (час 09 год. 34 хв.) на електронну поштову скриньку Директора Представництва Публічного акціонерного товариства "Сумське Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у м. Києві ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 поштового клієнту mail.ukr.net листа від ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з вказівкою на тему листа: "Заявки 7 лютого на ДУ700- 1400.pdf", який містив додаток: електронний документ під назвою "Заявки 7 лютого на ДУ700-1400.pdf", що підтверджується скріншотом, що є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 73, 76, 80 ГПК України.

У відповідності до інформації, що міститься в базі даних "Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг" Українського інституту інтелектуальної власності, сторінка пошуку в якій розміщена на сайті Українського інституту інтелектуальної власності (http://base.uipv.org/searchBUL/), та п. 3.1. правил Домену.UA, доменне ім`я другого рівня "utg.ua" належить Акціонерному товариству "Укртрансгаз" на підставі свідоцтва № 39507 від 15.04.2004 року, дію якого подовжено до 15.07.2022 року (№ заявки ).

Електронний документ під назвою "Заявки 7 лютого на ДУ700- 1400.pdf" було направлено з поштової скриньки AT "Укртрансгаз", що зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 .

Факт отримання вказаного електронного документа саме від позивача доводить і той факт, що на заявці № 827/28-04 від 07.02.2017 розміщено реквізит № 28 за ДСТУ 4163-2003 "Прізвище виконавця і номер його телефону", а саме: " ОСОБА_2 (044) НОМЕР_2 ".

В матеріалах справи також міститься заява свідка - Директора Представництва Публічного акціонерного товариства "Сумське Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у м. Києві ОСОБА_5, підпис якого посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А., 25.03.2019 р. та зареєстровано в реєстрі за №6509 /а.с.193/. В зазначеній заяві гр. ОСОБА_5 підтверджує факт отримання заявки №827/28-04 від 07.02.2017 електронною поштою від заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання Філії "УМГ "Київтрансгаз" АТ "Укртрансгаз" ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка вважалась належною та достатньою підставою для організації виготовлення та відвантаження кранів кульових по договору.

Позивачем на вимогу суду першої інстанції надано витяг з реєстраційної картки з електронного журналу вихідної кореспонденції, який вівся до липня 2017 року за допомогою комп`ютерної програми руху вхідної та вихідної кореспонденції "Lotus Notes", яка містить інформацію про здійснення загальним відділом філії УМГ "Київтрансгаз" реєстрації 07.02.2017 листа за №827/28-04.

В матеріалах справи також містяться належні докази здійснення відповідачем поставки товару на виконання заявки №827/28-04 від 07.02.2017, а саме: видаткові накладні №85 від 17.10.2016, №93 від 26.10.2016, №131 від 27.12.2016, а також докази оплати поставленого відповідачем товару з боку позивача - копії платіжних доручень: №29678 від 21.10.2016, №32312 від 15.11.2016, №1642 від 19.01.2017, а факт часткового виконання зобов`язань з боку відповідача не заперечується позивачем, тобто письмовими матеріалами справи підтверджується факт виконання умов заявки №827/28-04 від 07.02.2017 обома сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтованого прийняв заявку №827/28-04 від 07.02.2017 на поставку товару по договору в якості належного доказу у справі.

Одночасно судом апеляційної інстанції не приймається довод апелянта (який був також предметом розгляду першої інстанції), що під час підписання додаткової угоди №2 до договору та надсилання нової заявки №2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017 на адресу відповідача сторони домовились про нові строки поставки, які мають обраховуватися саме з дати відправлення такої заявки, тобто з 13.07.2017, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1. ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Зі змісту ч. 3 цієї ж статті вбачається, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи те, що під час укладення Додаткової угоди № 2 від 17.07.2019 року сторони лише змінили загальну ціну договору шляхом зміни вартості товару, який станом на дату укладення додаткової угоди №2 не був поставлений відповідачем, та не зазначили про скасування заявки № 827/28-04 від 07.02.2017 року або ж про право позивача повторно направити заявку та зміну змісту заявки, який передбачений п. 5.2. Договору, не вносячи при цьому змін до п. 5.1. договору щодо строків поставки товару, суд приходить до висновку про те, що строк виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару має розраховуватися від дати направлення заявки №827/28-04 від 07.02.2017 та сплинув 25.04.2017.

В преамбулі додаткової угоди №2 до договору сторони погодили, що зміни вносяться "враховуючи коливання ціни на Крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (Крани, вентилі та клапани (Крани кульові Ду1000)) на ринку України, сторони, керуючись пунктами 3.3, 13.1, 13.2 договору № від 13.07.2016, ст. 651 ЦК України, статтею 188 Господарського кодексу України, пунктом 5 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VІІІ від 25.12.2015, (п. 5 ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель"), прийшли до згоди зменшити ціну договору (без зміни кількості (обсягу) та якості товару) шляхом зменшення ціни за одиниці недопоставленого товару, передбаченого договором".

Вище судом було надано правову оцінку початку перебігу строку, з якого відповідачем повинно було бути виконане зобов`язання з поставки товару, - 08.02.2017 (дата відправки заявки №827/28-04 від 07.02.2017), та закінчення такого строку - 24.04.2017 (75 календарних днів з дати відправлення заявки).

Згідно ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Керуючись ч. 6 ст. 232 ГК України, позивач мав право на нарахування пені за період з 25.04.2017 по 25.10.2017.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що пеня в загальному розмірі 5 074 767,00 грн нарахована за період з 28.12.2017 по 25.06.2018, виходячи з періоду, протягом якого мав бути поставлений товар, на думку позивача, 14.10.2017 - 27.12.2017.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи те, що період нарахування пені визначено позивачем невірно, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5 074 767,00 грн пені з 25.04.2017 по 25.10.2017 та відмовляє в його задоволенні.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 2 301 232,50 грн штрафу, нарахованого відповідно до вимог п. 8.1. Договору який становить 7% вартості недопоставленого відповідачем товару.

В обґрунтування позовних вимог в цій часині позивач посилається на те, що відповідач не поставив позивачу товар у період часу з 14.10.2017 по 27.12.2017.

Відповідач наголошує на застосуванні до вимог позивача про стягнення штрафу наслідків сплину строків позовної давності, вважаючи, що позивачем такий строк пропущено, оскільки право на нарахування штрафу у нього виникло з 25.04.2017, а він звернувся до суду лише у 22.12.2018, про що свідчить відмітка про дату позовної заяви та відбиток штемпелю на поштовому конверті.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зі змісту ч. 1 ст. 258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що відповідач визнав свою заборгованість, підписавши додаткову угоду №2 від 17.07.2017 до договору, що призвело до переривання перебігу позовної давності, а порушення права позивача відбулося саме з 28.12.2017, а отже позивач звернувся з позовом в межах строків позовної давності.

За змістом ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17 та 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Факт недопоставки товару на суму 32 874 750,00 грн відповідачем не заперечується, проте відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в розмірі 5 074 767,00 грн пені та 2 301 232,50 грн штрафу в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції вірно встановлено факт порушення права позивача з 25.04.2017, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що звернувшись з позовом за захистом порушеного права 22.12.2018, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності - 1 рік, встановлений ст. 258 ЦК України. Крім того, позивачем не подано відповідного клопотання з обґрунтуванням наявності поважних причин пропущення такого строку.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 301 232,50 грн штрафу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, клопотання відповідача №18-7/426 від 03.05.2019 про зменшення неустойки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

З огляду на викладене позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" є необґрунтованими та такими, в задоволені яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2019 у справі № 920/1026/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Акціонерного товариства "Укртрансгаз", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2019 у справі № 920/1026/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2019 року у справі № 920/1026/18 - без змін.

Матеріали справи № 920/1026/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.О. Хрипун

К.В. Тарасенко