ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.09.2019р. Справа №905/1234/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп» (50074, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул.Харківська, 2а, код ЄДРПОУ 4040071)

до відповідача: Державного підприємства «Мирноградвугілля» (85323, Донецька обл., м.Мирноград, вул.Соборна, 1, )

про стягнення 345670,63 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп», м.Кривий Ріг звернувся до господарського суду Донецької області з позовною до відповідача, Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м.Димитров про стягнення суми основного боргу у розмірі 234719,75 грн, втрат від інфляції 91142,88 грн, 3% річних 19808 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про закупівлю №2504/10 від 25.04.2016р. по результатам торгів, які відбулись 15.03.2016р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування інфляційних та відсотків річних.

Ухвалою суду від 10.07.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1234/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, у відповідності до резолютивної частини вказаного процесуального документа зобов`язано позивача надати, зокрема, письмові пояснення щодо підтримання позовних вимог до Державного підприємства «Мирноградвугілля», виходячи з того, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Красноармійськвугілля» (код 32087941) змінило своє найменування.

У листі №325 від 19.07.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп» надало пояснення, за змістом яких підтримало позовні вимоги до Державного підприємства «Мирноградвугілля».

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, відповідач про відкриття провадження у справі №905/1234/19 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №049.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 25.04.2016р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був підписаний договір про закупівлю №2504/16 по результатам відкритих торгів, які відбулись 15.03.2016р., за змістом п.1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю вальниці/підшипники кулькові чи роликові (ДК 016-2010 28.15.1, код ДК 021:20-0 (вальниці), зазначені в специфікації (товар), а покупець прийняти та оплатити товар. Найменування (номенклатура, асортимент) товару, його кількість викладені у специфікації до даного договору. Специфікація є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна цього договору становить 5251496,88 грн, у тому числі ПДВ 875249,48 грн (п.3.1 укладеного сторонами правочину).

За змістом п.10.1 договору №2504/16 від 25.04.2016р. останній набирає чинності з 25.04.2016р. і діє до 25.04.2017р.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, постачальником та покупцем за договором про закупівлю №2504/16 від 25.04.2016р. по результатам відкритих торгів, які відбулись 15.03.2016р. було підписано специфікацію (а.с.16-18), якою сторони узгодили асортимент, кількість, якість, ціну за одиницю, загальну вартість товару.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п.2.4, 2.5 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Датою поставки товару вважається дата, яка вказана покупцем на товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником при прийманні товару, а саме на рахунку-фактурі та накладній на партію продукції (п.5.4, 6.3.3 договору №2504/16 від 25.04.2016р.).

Як свідчать представлені до матеріалів справи видаткові накладні №ПГ-0003317 від 13.05.2016р., №ПГ-0003361 від 20.05.2016р., №ПГ-0003442 від 31.05.2016р., №ПГ-0003594 від 17.06.2016р., №ПГ-0003790 від 14.07.2016р., на підставі укладеного сторонами договору №2504/16 від 25.04.2016р. у травні липні 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп» було поставлено відповідачу товар, погоджений сторонами у специфікації до даного правочину, на загальну суму 234721,27 грн.

Повноваження представників відповідача (провідні інженери ВМТП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), які прийняли товар за вказаними первинними документами підтверджені довіреністями №227 від 13.05.2016р., №242 від 20.05.2016р., №258 від 26.05.2016р., №291 від 16.06.2016р., №337 від 14.07.2016р.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з передання товару.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що передана згідно з представленими видатковими накладними продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення постачальником умов договору щодо порядку та строків поставки, кількості, асортименту, якості товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на загальну суму 234721,27 грн в межах договору №2504/16 від 25.04.2016р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором №2504/16 від 25.04.2016р. обов`язок щодо оплати товару у визначений угодою строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості за наведеним правочином в сумі 234719,75 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Розрахунки за товар проводяться покупцем протягом 30-90 календарних днів за фактом постачання узгодженої партії товару. Форма оплати безготівковий рахунок (п.п.4.1, 4.2 договору №2504/16 від 25.04.2016р.).

Відтак, враховуючи приписи п.4.1 договору про закупівлю по результатам відкритих торгів, які відбулись 15.03.2016р., з огляду на те, що постачання товару здійснювалось протягом травня липня 2016 року, строк виконання зобов`язання з оплати продукції за договором №2504/16 від 25.04.2016р. настав, а саме:

- за видатковою накладною №ПГ-0003317 від 13.05.2016р. на суму 141052,08 грн 11.08.2016р. включно,

- за видатковою накладною №ПГ-0003361 від 20.05.2016р. на суму 12720,36 грн 18.08.2016р. включно,

- за видатковою накладною №ПГ-0003442 від 31.05.2016р. на суму 28776,36 грн 29.08.2016р. з урахуванням того, що останній день строку (28.08.2016р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за видатковою накладною №ПГ-0003594 від 17.06.2016р. на суму 14592,72 грн 15.09.2016р. включно,

- за видатковою накладною №ПГ-0003790 від 14.07.2016р. на суму 37579,75 грн 12.10.2016р. включно.

При цьому, як вказує позивач, вартість товару, який було поставлено у травні липні 2016 року за договором №2504/16 від 25.04.2016р. відповідачем сплачена не була.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 10.07.2019р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп», не представлено.

При цьому, слід зазначити, що фактичне передання товару за наведеним правочином відбулось на загальну суму 234721,27 грн; доказів оплати спірних поставок покупцем до матеріалів справи не представлено.

Одночасно, позивачем заявлено вимоги про стягнення, зокрема, основного боргу у загальній сумі 234719,75 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором про закупівлю №2504/10 від 25.04.2016р. по результатам торгів, які відбулись 15.03.2016р., виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, з огляду на те, що суд обмежений обсягом вимог та не може їх змінити на власний розсуд, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп» до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення 234719,75 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 19808 грн 3% річних, а саме:

- 12069 грн за період з 12.08.2016р. по 19.06.2019р. (видаткова накладна №ПГ-0003317 від 13.05.2016р.);

- 1082 грн за період з 18.08.2016р. по 19.06.2019р. (видаткова накладна №ПГ-0003361 від 20.05.2016р.),

- 2422 грн за період з 29.08.2016р. по 19.06.2019р. (видаткова накладна №ПГ-0003442 від 31.05.2016р.),

- 1208 грн за період з 15.09.2016р. по 19.06.2019р. (видаткова накладна №ПГ-0003594 від 17.06.2016р.),

- 3027 грн за період з 12.10.2016р. по 19.06.2019р. (видаткова накладна №ПГ-0003790 від 14.07.2016р.).

Здійснивши перевірку розрахунку процентів річних за видатковою накладною №ПГ-0003317 від 13.05.2016р. за період з 12.08.2016р. по 19.06.2019р., суд встановив, що 3% річних за наведеним зобов`язанням є фактично більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 12069 грн.

Одночасно, перевіривши розрахунок процентів річних за видатковими накладними №ПГ-0003361 від 20.05.2016р., №ПГ-0003442 від 31.05.2016р., №ПГ-0003594 від 17.06.2016р., №ПГ-0003790 від 14.07.2016р., суд встановив, що позивач припустився помилки при визначенні початкової дати для нарахування відсотків за наведеними зобов`язаннями. За розрахунком суду, проценти річних в цій частині становлять 7736,31 грн.

Отже, загальна сума належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних становить 19805,31 грн відповідно до наведених вище розрахунків та висновків суду.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп» просило суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 91142,88 грн, а саме:

- 55436,22 грн за період з серпня 2016 року по травень 2019 року (видаткова накладна №ПГ-0003317 від 13.05.2016р.);

- 4999,21 грн за період з серпня 2016 року по травень 2019 року (видаткова накладна №ПГ-0003361 від 20.05.2016р.),

- 10912,65 грн за період з серпня 2016 року по травень 2019 року (видаткова накладна №ПГ-0003442 від 31.05.2016р.),

- 5796,11 грн за період з вересня 2016 року по травень 2019 року (видаткова накладна №ПГ-0003594 від 17.06.2016р.),

- 13998,69 грн за період з жовтня 2016 року по травень 2019 року (видаткова накладна №ПГ-0003790 від 14.07.2016р.).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставки травня 2016 року на загальну суму 182548,80 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобов`язаннями за видатковою накладною №ПГ-0003317 від 13.05.2016р. мав бути здійснений не пізніше 11.08.2016р. включно, за видатковою накладною №ПГ-0003361 від 20.05.2016р. 18.08.2016р. включно, за видатковою накладною №ПГ-0003442 від 31.05.2016р. 29.08.2016р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за наведеними зобов`язаннями починається з вересня 2016 року. При цьому, позивачем відповідні нарахування здійснені, в тому числі, у серпні 2016 року. Одночасно, незважаючи на те, що позивач припустився помилки при визначенні періоду для нарахування інфляційних втрат, суд встановив, що інфляційні у визначений судом період (вересень 2016 року червень 2019 року) (в межах заявленого позивачем періоду) за зобов`язаннями травня 2016 року є фактично більшими, ніж заявлено позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 71348,08 грн.

Поставка за видатковою накладною №ПГ-0003594 від 17.06.2016р. на суму 14592,72 грн.

Платіж за поставкою на суму 14592,72 грн мав бути здійснений покупцем не пізніше 15.09.2016р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з жовтня 2016 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено, в тому числі, у вересні 2016 року. За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні збитки у період з жовтня 2016 року по травень 2019 року в сумі 5435,88 грн, виходячи з наступного: 14592,72 грн (сума боргу) * 1,373 (сукупний індекс інфляції за період з жовтня 2016 року по травень 2019 року) = 5435,88 грн (інфляційне збільшення боргу у вказаний період).

Поставка за видатковою накладною №ПГ-0003790 від 14.07.2016р. на суму 37579,75 грн.

Платіж за поставкою на суму 37579,75 грн мав бути здійснений покупцем не пізніше 12.10.2019р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з листопада 2016 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено, в тому числі, у жовтні 2016 року. За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні збитки у період з листопада 2016 року по травень 2019 року в сумі 12593,83 грн, виходячи з наступного: 37579,75 грн (сума боргу) * 1,335 (сукупний індекс інфляції за період з жовтня 2016 року по травень 2019 року) = 12593,83 грн (інфляційне збільшення боргу у вказаний період).

Отже, загальна сума належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 89377,79 грн відповідно до наведених вище розрахунків та висновків суду.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 5185,06 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (85323, Донецька обл., м.Мирноград, вул.Соборна, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підшипник Груп» (50074, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул.Харківська, 2а, ) основний борг у розмірі 234719,75 грн, втрати від інфляції 89377,79 грн, 3% річних 19805,31 грн, а також судовий збір в сумі 5158,54 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 09.09.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 16.09.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця