ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/128/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи:

від ТОВ «ЕВ`ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» - адвоката Некрасова О.С. за посвідченням № 0313 та свідоцтвом № 2696 від 15.10.2012.; довіреністю б/н від 18.03.2019;

від Компанія «Пі Джі Трейд» ДП Компанії «Палма Груп С.А.» (Швейцарія) - адвоката Михайлюка М.С. за посвідченням №1680 та свідоцтвом № 1680 від 30.09.2008; ордером ОД №283422 від 21.08.2019; договором про надання адвокатської допомоги від 12.02.2018;

адвоката Черкеса В.О. за посвідченням № 1513; довіреністю б/н від 28.12.2018; від ДП «Інтегровані логістичні системи» - адвоката Юркової К.М. за посвідченням та свідоцтвом №003780 від 17.04.2019; ордером ОД № 427702 від 19.09.2019; довіреністю б/н діє до 31.12.2019р.; договором про надання адвокатської допомоги від 01.07.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.12.2018, прийняту суддею Літвіновим С.В. в м. Одесі, повний текст якої складено 29.12.2018,

про повернення позовної заяви скаржника

у справі № 916/128/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВ`ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА»

до Компанії «Пі Джі Трейд» Дочірнє підприємство Компанії «Палма Груп С.А.» (Швейцарія)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи»

про стягнення 9 942 307,26 грн.,

та за зустрічним позовом Компанія «Пі Джі Трейд» Дочірнє підприємство Компанії «Палма Груп С.А.» (Швейцарія)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВ`ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи»

про стягнення 10 001 002,00 грн. збитків,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВ`ЯП ТРЕЙДИНГ Україна» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Компанії «ПІ ДЖІ ТРЕЙД» Дочірнього підприємства компанії «ПАЛМА ГРУП С.А.» /Швейцарія/ (далі - Компанія), в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.02.2018 (том 2, а.с. 1-8). просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за Дистриб`юторським договором № 2016-6 від 03 жовтня 2016 року в сумі 9 942 307,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Компанія, в порушення умов зазначеного Договору та Додаткової угоди від 10 липня 2017 року про проведення взаєморозрахунків за Договором № 2016-6 від 03 жовтня 2016 року, свої зобов`язання в частині оплати вартості поставлених товарів належним чином виконала частково, тому з останньої слід стягнути заборгованість.

19 лютого 2018 року Господарським судом Одеської області винесено ухвалу в протокольній формі, якою залучено Дочірнє підприємство «ІНТЕГРОВАНІ ЛОГІСТИЧНІ СИСТЕМИ» ( далі - Підприємство) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (том 5, а.с. 228-231).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Компанії на користь Товариства 9 889 616,26 грн. вартості поставлених товарів та 149 134,61 грн. судового збору. В решті позову - закрито провадження у справі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2018, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду даної справи Компанія звернулася до Господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до Товариства про стягнення збитків у розмірі 10 001 002, 00 грн., завданих внаслідок розірвання 10.07.2017 дистриб`юторського договору № 2016-6 від 03.10.2016.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.12.2018 прийнято зустрічну позовну заяву Компанії до Товариства до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі.

26 грудня 2018 року Підприємство, як третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору, звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства про визнання укладеним генерального договору №100/18 між Підприємством та Товариством на умовах проекту генерального договору про надання логістичних послуг від 21.11.2018 в редакції, зазначеній у позовній заяві.

Позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору з посиланням на ст. ст. 181, 182, 187 ГК України, ст. ст. 627, 641 ЦК України обґрунтовуються тим, що Товариство протягом 4-х років було споживачем логістичних послуг, що надавалися Підприємством за укладеною між Товариством та Компанією додатковою угодою про проведення взаєморозрахунків, однією з основних умов якої було укладення між Товариством та Підприємством договору про надання логістичних послуг. Під час розгляду справи за первісним позовом Підприємство направило Товариству лист №48 від 21.11.2018 з додатком - проект договору про надання логістичних послуг підписаний зі своєї сторони 21.11.2018, проте Товариство не надало відповіді на вказаний лист та не підписало договір, що стало підставою для звернення Підприємства з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2018 позовну заяву Підприємства про визнання укладеним генерального договору №100/18 повернуто заявнику без розгляду на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не є тотожними позовним вимогам за первісним позовом та не стосуються того ж самого предмета спору, оскільки вони стосуються не виконання зобов`язань за Дистриб`юторським договором № 2016-6 від 03.10.2016, що був укладений між Товариством та Компанією, а іншого договору, який третя особа просить визнати укладеним між Товариством та Підприємством.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Підприємство звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю викладених в ухвалі висновків місцевого суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, а саме ч. 5 ст. 49 та ч. 2 ст. 180 ГПК України.

При цьому, з посиланням на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 916/2980/17 скаржник вказує, що суд першої інстанції повинен був врахувати положення зазначених норм права та дослідити посилання Підприємства на те, що задоволення його позову буде виключати можливість задоволення первісного позову, і як наслідок - дійти висновку щодо пов`язаності вказаних двох позовів та необхідності їх спільного розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою. Позивач за первісним позовом вказує, що порівнюючи зміст первісного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору необхідно зазначити, що підстави та предмет позову за цими позовами є різними, первісні та зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на різних правових підставах, обґрунтовані різними доказами, що свідчить про відсутність їх взаємної пов`язаності. Таким чином, позов третьої особи не має на меті захисту від первісного позову або спростування його частково чи повністю.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.12.2018. Постановою Верховного Суду від 30.05.2019 скасовано постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018 у справі №916/128/18 визначено склад колегії суддів: Богатир К.В. - головуючий суддя, Філінюк І.Г., Таран С.В. Одеським апеляційним господарським судом у вищезазначеному складі колегії суддів прийнято постанову від 08.08.2018 у справі №916/128/18, яка була скасована Постановою Верховного Суду від 17.10.2018.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2019 судову справу №916/128/18 розподілено колегії суддів: Бєляновський В.В. - головуючий, Таран С.В., Мишкіна М.А. У вказаному складі колегії суддів прийнято постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі №916/128/18.

Оскільки розгляд справи не обмежується лише процесуальними діями щодо прийняття рішення чи постанови, суддя Таран С.В. (яка брала участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції та прийнятті постанови від 08.08.2018р., скасованої Верховним Судом), не повинна була розглядати апеляційну скаргу Підприємства на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.12.2018. Отже, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі №916/128/18 прийнято з порушенням вимог щодо розгляду справи судом, встановленим законом.

22.07.2019 справа №916/128/18 надійшла до Південно-західного апеляційного господарського суду та була передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Разюк Г.П., суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.07.2019 колегією суддів у вищезазначеному складі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства та призначено справу до розгляду.

20.08.2019 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями суддю Савицького Я.Ф. у зв`язку з перебуванням у відпустці замінено суддею Поліщук Л.В. та призначено розгляд справи на 19.09.2019.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзива на неї, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу (ст. 49 ГПК України).

Статтею 180 ГПК України передбачено подання зустрічного позову та встановлено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

З аналізу наведених правових норм випливає, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, встановлених процесуальним законодавством.

Тому повернення заявникові зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог частин 1, 2 статті 180 ГПК України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з Компанії на підставі положень ст. ст. 526, 528, 530, 692, 712 ЦК України, ст. 174 ГК України 9 942 307,26 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем Дистриб`юторського договору № 2016-6 від 03.10.2016 та Додаткової угоди від 10.07.2017 про проведення взаєморозрахунків за договором № 2016-6 від 03.10.2016 та договором на надання послуг з передпродажної підготовки товару № 2016-7 від 03.10.2016.

Підприємство у поданому позові просило визнати укладеним генеральний договір №100/18 між Підприємством та Товариством на умовах проекту генерального договору про надання логістичних послуг від 21.11.2018 в редакції, зазначеній у позовній заяві, з підстав передбачених ст. ст. 181, 182, 187 ГК України, ст. ст. 627, 641 ЦК України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Учасники справи це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вимоги Підприємства про визнання укладеним генерального договору №100/18 між Підприємством та Товариством на умовах проекту генерального договору про надання логістичних послуг від 21.11.2018 в редакції, зазначеній у позовній заяві на підставі ст. ст. 181, 182, 187 ГК України, ст. ст. 627, 641 ЦК України, не є тотожними вимогам щодо предмета спору за позовом Товариства про стягнення з Компанії заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем Дистриб`юторського договору за № 2016-6 від 03.10.2016 та Додаткової угоди від 10.07.2017 про проведення взаєморозрахунків за договором № 2016-6 від 03.10.2016 та договором на надання послуг з передпродажної підготовки товару № 2016-7 від 03.10.2016.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень).

Підприємством не доведено, що обидва позови взаємопов`язані та спільний їх розгляд є доцільним.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 180 ГПК України, колегія суддів враховує, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Зокрема, первісний та зустрічний позов можуть виникати з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову. Однак наявність саме таких обставин, не є обов`язковою та достатньою передумовою для висновку про доцільність спільного розгляду зазначених позовів.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

При цьому, на переконання колегії суддів, задоволення зустрічного позову безпосередньо не виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову не доводить відсутності у позивача матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову, з якої випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Крім того, у даному випадку колегія суддів приходить до висновку про недоцільність спільного розгляду заявленого Підприємством позову з первісним позовом у даній справі. При цьому, колегія суддів зазначає, що Підприємство не позбавлене права на вирішення спору про визнання укладеним генерального договору №100/18 між Підприємством та Товариством на умовах проекту генерального договору про надання логістичних послуг та звернення до суду з відповідним позовом у порядку, визначеному чинним законодавством.

Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені апеляційним судом, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу такою, що ухвалена із додержанням норм процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника не можуть бути підставою для скасування ухвали місцевого суду, оскільки вони не спростовують висновків суду.

Посилання скаржника в обґрунтування вимог апеляційної скарги на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 916/2980/17 є неспроможним, оскільки зазначену постанову було скасовано постановою Верховного Суду від 05.06.2018, а ухвалу господарського суду першої інстанції залишено в силі.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення питання щодо повернення без розгляду позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Підприємства підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.12.2018 року слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.12.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи» - без задоволення.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у двадцяти денний строк, який обчислюється у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.09.2019 о 10.30.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Поліщук Л.В.