ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Справа № 906/87/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Розізнана І.В.,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 21.05.2019 р. (суддя Тимошенко О.М., повний текст рішення складено 30.05.2019р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро"

до Житомирської районної державної адміністрації

про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Житомирської РДА №599 від 01.11.2018 р.

за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 21.05.2019 р. у справі №906/87/19 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" до Житомирської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Житомирської РДА №599 від 01.11.2018 р. відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що оскільки позивач ухиляється від отримання від відповідача кореспонденції і тим самим ухиляється від перегляду розміру орендної плати та укладання відповідної угоди, отже у відповідача виникло право на односторонню відмову від договору, яке передбачене ч.3 ст.651 ЦК України та п.32 договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник посилаючись на п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України вказує, що норми п.288.5 ст.288 ПК України на які посилається суд першої інстанції не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки в силу ст.14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної чи комунальної власності. Крім того, умови вказаного договору не передбачають підстав для зміни розміру орендної плати з посиланням на норми ПК України.

Звертає увагу на те, що порядок укладення договорів щодо земельних ділянок, які є нерозподіленими (невитребуваними) земельними частками (паями) регламентується нормами Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та Указу Президента України №92/2002 від 02.02.2002 р. "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)".

Враховуючи п.1 вищезазначеного указу та п.8 договору оренди земельних ділянок, орендна плата визначається у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, тобто повністю відповідає встановленому на законодавчому рівні розміру орендної плати для відповідної категорії земельних ділянок.

Крім того, зазначає про відсутність доказів того, що відповідачем приймалося рішення про виготовлення нової нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а отже визначення орендної плати в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки є безпідставним.

Також скаржник звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на лист №К-1835/14 від 28.11.2017 р. щодо необхідності надання витягів з документації землеустрою про вартість земельної ділянки та лист №18-5/880 від 20.06.2018 р. про необхідність внесення змін до договору оренди та укладення додаткової угоди, а також на докази надіслання вказаних листів позивачу є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вказані листи та докази про їх надіслання не мають жодного відношення до оскаржуваного розпорядження №599 від 01.11.2018 р., оскільки є доказами в іншій справі №906/86/19.

Житомирська районна державна адміністрація правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

У судове засідання, призначене на 12.09.2019 р., позивач та відповідач не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (а.с. 143-144).

12.09.2019 р. на електронну адресу суду від позивача - ТОВ "Сатурн Агро" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування свого клопотання вказує на неможливість представника позивача бути присутнім у судовому засіданні.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р. вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи належне повідомлення позивача, а також те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання та відкладення розгляду справи. З огляду на вказане, приймаючи до уваги ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2013 р. між Житомирською районною державною адміністрацією (орендодавець/відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Сатурн-Агро" (орендар/позивач) укладено договір оренди земельних ділянок (надалі - договір), згідно з п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) в кількості 266 паїв (299 земельних ділянок) на території Високопічської сільської ради за межами населених пунктів (а.с. 10-11).

04.06.2013 р. вказаний договір зареєстрований у Високопічській сільській раді Житомирського району Житомирської області.

Відповідно до п.2 договору, в оренду передаються земельні ділянки в кількості 266 паїв (299 земельних ділянок) загальною площею 408,4722 га (перелік додається).

Договір укладено на 10 (десять) років, але не довше ніж до моменту отримання власниками паїв свідоцтв на право власності на земельну ділянку. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У такому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.7 договору).

Відповідно до п.8 договору орендна плата за цим договором вноситься у грошовій формі та встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки - 45509,52 грн. на рік та складає 3792,46 грн. за місяць оренди.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель. Встановлення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель є підставою для перегляду розміру орендної плати один раз на рік (п.9 договору).

У відповідності до п.29 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Згідно п.31 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; в односторонньому порядку; за рішенням суду; внаслідок випадкового пошкодження орендованої земельних ділянок, яке істотно перешкоджає їх використанню; з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 32 договору передбачено, що орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку у разі ухилення орендаря від перегляду розміру орендної плати та укладення відповідної додаткової угоди.

Сторони погодили, що невід`ємною частиною договору є акт приймання-передачі об`єкта оренди, та перелік земельних ділянок (п.38 договору).

Актом прийому-передачі земельної ділянки від 01.06.2013 р. орендодавець - Житомирська районна державна адміністрація Житомирської області в особі голови адміністрації Кулика Андрія Євтуховича, на підставі розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації №200 від 01.06.2013 р. передав, а товариство з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" в особі директора Ясінського Валерія Ярославовича прийняло земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок (нерозділених) невитребуваних земельних часток (паїв) в кількості 266 паїв (299 земельних ділянок) на території Високопічської сільської ради за межами населених пунктів (а.с. 12).

01.11.2018 р. головою Житомирської районної державної адміністрації видано розпорядження №599 "Про розірвання договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р., укладеного з ТОВ "Сатурн-Агро" на території Високопічської сільської ради Житомирського району", керуючись ч.3 ст.651 ЦК України, ст.141 Земельного кодексу України, ч.2 ст.31 Закону України "Про оренду землі", ст.41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а також п.п.31,32 договору оренди, згідно з яким передбачено розірвання договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р., у зв`язку із ухиленням орендаря від перегляду розміру орендної плати та укладення відповідної додаткової угоди (а.с. 9).

Враховуючи те, що Житомирською районною державною адміністрацією не було дотримано процедури щодо внесення змін до договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. та щодо розірвання договору оренди в односторонньому порядку товариство з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" звернулося з позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав,встановлених статтею 11 ЦК України.

За вимогами ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.2 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

За приписами ст.13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 3 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно з п.12 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. №122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)", нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Законодавством не визначено спеціального порядку передачі невитребуваних земельних ділянок (паїв) відповідним державним адміністраціям, з яким пов`язане виникнення права на розпорядження ними згідно зі ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Статтею 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно з ч.1 ст.41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Як зазначалося вище, головою Житомирської районної державної адміністрації було видано розпорядження від 01.11.2018 р. №599 "Про розірвання договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р., укладеного з ТОВ "Сатурн-Агро" на території Високопічської сільської ради Житомирського району", підставою для видачі якого стало ухилення орендаря від перегляду розміру орендної плати та укладення відповідної додаткової угоди.

У даному випадку, за умовами укладеного між сторонами договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. передача позивачу в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) була здійснена на підставі ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента і у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

За приписами ч.1, 3 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору повністю або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Стаття 30 Закону України "Про оренди землі" передбачає, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Зазначені положення статті кореспондуються з п.1 ст.188 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), яка передбачає, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 188 ГК України передбачено також, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з п.31 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, в односторонньому порядку.

Пунктом 32 договору сторони погодили, що орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку у разі ухилення орендаря від перегляду розміру орендної плати та укладення відповідної додаткової угоди.

Як вбачається з договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. сторони визначили підстави, які надають орендодавцю право на односторонню відмову від договору і такими підставами є ухилення орендаря від перегляду розміру орендної плати та укладення відповідної додаткової угоди.

В матеріалах справи наявна копія листа Житомирської районної державної адміністрації від 20.06.2018 р. №18-5/878, згідно якого відповідач повідомляє позивача про необхідність здійснення розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на кожен орендований пай та прийняття рішення щодо внесення змін до договору оренди щодо підвищення орендної плати у розмірі 8 % від нормативно грошової оцінки в строк до 20.08.2018 р. (а.с. 16). При цьому, місцевим господарським судом оцінку даному листу не надано.

Оцінюючи лист від 20.06.2018 р. №18-5/878 апеляційний суд зазначає, що вказаний лист не є пропозицією про внесення змін до договору оренди земельних ділянок в розумінні ст.641 ЦК України, оскільки ним відповідач лише звертається до позивача про необхідність повідомлення прийнятого орендарем рішення щодо підвищення розміру орендної плати у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки, зокрема без зазначення розміру орендної плати з посиланням на нову нормативну грошову оцінку.

Суд першої інстанції посилається на листи від 28.11.2017 р. №К-1835/14, від 20.06.2018 р. №18-5/880, які відсутні в матеріалах прави та є неналежними доказами у даній справі, оскільки за своїм змістом ці листи не регулюють дані спірні правовідносини.

Крім того, як вбачається з відповіді Житомирської районної державної адміністрації щодо надання інформації ТОВ "Сатурн Агро" від 20.11.2018 р. №51, лист від 28.11.2017 р. №К-1835/14 стосується іншого оскаржуваного розпорядження №598 від 01.11.2018 р., яким розірвано договір оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р., зареєстрований у Високопічській сільській раді 04.06.2013 р. за №1, укладений між Житомирською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" на підставі якого надано у строкове платне користування земельні ділянки в кількості 99 паїв, загальною площею 432,8673 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, у зв`язку із ухиленням орендаря від перегляду розміру орендної плати та укладення відповідної додаткової угоди (а.с. 19-20).

Згідно листа Житомирської дирекції публічного акціонерного товариства "Укрпошта" №41-К-40503-1 від 10.12.2018 р., рекомендований лист від 27.06.2018 р. №10 4 не було вручено адресату під час доставки та до відділення за вказаним листом позивач не звертався, у зв`язку з чим його було повернуто за зворотною адресою 31.07.2018 р. (а.с. 79).

В матеріалах справи також наявна копія поштового конверту адресована ТОВ "Сатурн Агро" зі штрих кодом 10 4 з відміткою причини повернення "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 80).

Колегія суддів дійшла висновку, що копія вказаного поштового конверту та лист Укрпошти не підтверджують факту надіслання ТОВ "Сатурн Агро" листа Житомирської районної державної адміністрації від 20.06.2018 р. №18-5/878, оскільки в матеріалах справи відсутній опис вкладення в цінний лист, що унеможливлює суд встановити документи, які були надіслані позивачу.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Апеляційним судом враховано, що оскільки ініціатором внесення змін до договору оренди виступав саме відповідач, останній мав дотриматись порядку внесення змін до договору оренди та надіслати проект додаткової угоди, в якій би містились умови із визначеним на рівні пропозиції для погодження змістом кожної взятої окремо умови, які відповідач бажає змінити. При цьому, проект додаткової угоди має бути підписаний особою, яка його зробила. Саме підпис особи, яка зробила пропозицію укласти додаткову угоду, виконує функцію надання такій пропозиції зв`язку з конкретною особою. Особа, яка зробила пропозицію укласти додаткову угоду від імені юридичної особи, повинна мати відповідну правоздатність та повноваження органу юридичної особи.

Таким чином, намір особи вважати себе зобов`язаною у разі прийняття пропозиції випливає із факту надіслання відповідачем на адресу позивача проекту додаткової угоди до договору, що належним чином підписаний уповноваженою особою відповідача та скріплений його печаткою.

В матеріалах справи міститься проект додаткової угоди до договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. з доданим переліком невитребуваних земельних часток (паїв) та проектом акта приймання-передачі земельних ділянок (паїв) (а.с. 102-107). Однак, апеляційним судом встановлено, що цей проект не підписаний відповідачем та не скріплений його печаткою, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку, що зазначений проект виражає дійсний намір відповідача вважати себе зобов`язаним у разі прийняття позивачем умов додаткової угоди до договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. Отже, проект додаткової угоди не може вважатися пропозицією укласти додаткову угоду до договору від 01.06.2013 р. в розумінні ст.181 ГК України та ст.641 ЦК України.

Водночас, матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачем проекту додаткової угоди до договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. позивачу зі зміненим розміром орендної плати, яку було б запропоновано підписати останньому.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що зокрема п.32 договору передбачає наявність додаткової угоди, ухилення від підписання якої орендарем може мати наслідком реалізацію орендодавцем відповідного права розірвати договір в односторонньому порядку. Відтак, за відсутності надісланого позивачу проекту додаткової угоди, застосування відповідачем цієї умови договору є необґрунтованим.

Враховуючи відсутність доказів надіслання позивачу листа (пропозиції) про необхідність внесення змін до договору оренди земельних ділянок та відповідно додаткової угоди до договору оренди земельних ділянок, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про ухилення орендаря від перегляду розміру орендної плати та укладення відповідної додаткової угоди безпідставним та необґрунтованим.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів звертає увагу, що перегляд зміни розміру орендної плати ініціювався відповідачем не у відповідності до п.9 договору, який передбачає можливість перегляду розміру орендної плати один раз на рік у зв`язку із встановленням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, а на виконання розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації №265 від 23.05.2018 р.

При цьому, в розпорядженні голови районної державної адміністрації від 23.05.2018 р. №265 "Про внесення змін до діючих договорів оренди нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв)" Житомирською районної державною адміністрацією не встановлювались ні збільшення ставки орендної плати (до 8% від нормативно-грошової оцінки), ні обов`язок орендаря, зокрема ТОВ "Сатурн Агро", укласти додаткову угоду до договору. За змістом вказаного розпорядження підготовка проектів додаткових угод для внесення змін до договорів оренди нерозподілених (не витребуваних) земельних часток (паїв) повинна була здійснюватись юридичним сектором апарату райдержадміністрації, а не орендарями. В п.2 розпорядження орендарям лише рекомендовано укласти відповідні додаткові угоди до договорів оренди та зареєструвати їх відповідно до вимог чинного законодавства, тобто дане рішення для орендаря, зокрема позивача у даній справі, носить лише рекомендаційний характер.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 288 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Як визначено ст.288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але, в силу пп. 288.5.1, 288.5.2 цієї норми, річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

У даному випадку, за умовами укладеного між сторонами договору від 01.06.2013 р. орендарю передавались земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва; нормативно грошова оцінка земельних ділянок становить 1516984 грн.; орендна плата за договором встановлена у розмірі 3% від нормативно грошової ціни - 45509,52 грн. на рік і складає 3792,46 грн. за місяць оренди. Наведені умови діючого між сторонами договору повністю узгоджуються з нормами ПК України.

Згідно зі ст.632 ЦК України у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 3 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що об`єктами оцінки земель є: територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, території оціночних районів та зон, земельні ділянки чи їх частини або сукупність земельних ділянок і прав на них, у тому числі на земельні частки (паї), у межах території України.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У відповідності до ч.1 ст.15 вказаного Закону, підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ч.2 ст.20 Закону України "Про оцінку земель").

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є офіційним документом, який видано компетентним органом державної влади щодо визначеної у встановленому порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки та фактично є підставою для визначення розміру щомісячного платежу орендної плати.

Частинами 1 та 2 ст.18 вказаного Закону передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який не може бути меншим, ніж встановлено положеннями ст.288 ПК України.

Доказів прийняття рішення уповноваженого органу виконавчої влади про проведення нормативної грошової оцінки, як підстави для подальшого внесення змін у договір оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. сторонами надано не було.

Крім того, в матеріалах справи відсутній також і витяг з технічної документації про затвердження нової нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що знаходяться на території Високопічської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Поряд з тим, листом від 20.06.2018 р. №18-5/878 Житомирська районна державна адміністрація повідомляє позивача про необхідність здійснення розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на кожен орендований пай, а це в свою чергу ще раз підтверджує, що нормативна грошова оцінка не була затверджена, як того вимагає Закон України "Про оцінку земель".

Враховуючи відсутність доказів щодо затвердження нової нормативної грошової оцінки земельних ділянок, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни розміру орендної плати.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника щодо відсутності підстав на одностороннє розірвання договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. та відповідно відсутності підстав для прийняття оскаржуваного розпорядження, оскільки згідно доказів, що містяться в матеріалах справи, не вбачається наявності факту ухилення орендаря від перегляду розміру орендної плати та від укладення відповідної додаткової угоди щодо зміни розміру орендної плати.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із ч.3 ст.43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Оцінивши в сукупності матеріали справи та здійснивши перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання незаконним та таким, що підлягає скасуванню розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 01.11.2018 р. №599 "Про розірвання договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. б/н, укладеного з ТОВ "Сатурн-Агро" на території Високопічської сільської ради Житомирського району", оскільки не доведено виникнення підстав для односторонньої відмови від договору оренди земельних ділянок, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до невідповідності висновків зроблених місцевим господарським судом обставинам справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.277 ГПК України, підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, наведене вище є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 21.05.2019 р. у справі №906/87/19 задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 21.05.2019 р. у справі №906/87/19 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" задоволити.

4. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області №599 від 01.11.2018 р. "Про розірвання договору оренди земельних ділянок від 01.06.2013 р. б/н, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" на території Високопічської сільської ради Житомирського району".

5. Стягнути з Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області (10003, м. Житомир, вул. Лесі Українки, 1; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агро" (10002, м. Житомир, вул. Довженка, 60, офіс 38; ) 1921,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 2881,50 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Господарському суду Житомирської області видати судові накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "18" вересня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.