РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2019Справа № 910/3540/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест"

2) Приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача

ОСОБА_1

про визнання документів недійсними та зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: Любченко А.В.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Різник О.О.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест", Приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича про визнання недійсними документів, поданих ТОВ "Укртранс інвест" для державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест " (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА": заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ "Укртранс інвест "; договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року; протоколу №09.11.16 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року; протоколу №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016; Статуту ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція); Визнання неправомірними всіх дій ТОВ "Укртранс інвест" по внесенню змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест" (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА"; визнаня неправомірною реєстраційну дію №6057014 від 14.11.2016 приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича; та зобов`язання приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича скасувати реєстраційну дію від 14.11.2016 № 6057014 та запис в ЄДР щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест" (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

05.04.2019 через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову. В заяві про усунення недоліків, позивач виклав позовні вимоги у новій редакції та просить суд:

визнати недійсними документи, подані ТОВ "Укртранс інвест" для державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест " (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА":

Заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ "Укртранс інвест ";

Договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року;

Протокол №09.11.16 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року;

Протокол №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016;

Статут ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція);

Зобов`язати приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича скасувати реєстраційну дію від 14.11.2016 № 6057014 та запис в ЄДР щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест" (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду (у редакції заяви про усунення недоліків позовної заяви), відкрито провадження у справі № 910/3540/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 07.05.2019.

18.04.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

02.05.2019 через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень на позов відповідач посилається на такі обставини:

- вимога про визнання недійсними документів (пункт 1 прохальної частини позовної заяви) не відповідає способу захисту встановленому ст. 16 ЦК України;

- відповідач-2 не вносив жодних змін до документів, які надані для державної реєстрації;

- позивачем не доведено належними доказами доводів, що протокол Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" №7/5-1 та документи надані на реєстрацію є підробленими та їх зміст не відповідає законодавству.

- позивачем заявлено до відповідача-2 вимоги, які не відповідають способу захисту та не підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

07.05.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2.

В підготовчому засіданні 07.05.2019 відкладено розгляд справи на 29.05.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання. Відповідачу 1 направлено ухвалу про виклик в судове засідання 29.05.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.05.2019 продовжив підготовче провадження у справі № 910/3540/19 на 30 днів, залучив до участі у справі ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача та відклав підготовче засідання у справі № 910/3540/19 на 25.06.2019.

20.06.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта №9312 від 07.06.2019 за результатами почеркознавчої експертизи, складеного експертом Незалежного інституту експертиз Панчошніком І.З.

В судовому засіданні 25.06.2019, з урахуванням положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд відклав підготовче засідання на 30.07.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

15.07.2019 через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшли заперечення на наданий позивачем висновок експерта №9312 за результатами почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні 30.07.2019 суд поставив перед учасниками справи питання щодо призначення судової експертизи у даній справі щодо підписів на оскаржуваних позивачем документах.

Представник позивача зазначив, що призначення експертизи у даній справі є недоцільним та просив суд розглядати справу без проведення судової експертизи за наявними в матеріалах справи документами.

Представник відповідача-2 зазначив про неможливість оплати відповідачем витрат по проведенню експертизи та не заперечив проти розгляду справу без проведення судової експертизи за наявними в матеріалах справи документами.

В судовому засіданні 30.07.2019, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/3540/19 до судового розгляду по суті на 13.08.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 13.08.2019 з огляду на подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд з урахуванням положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відклав розгляд справи по суті на 04.09.2019.

Представник відповідача-1 в судове засідання 04.09.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов відповідач-1 не надав.

Про розгляд справи по суті відповідача-1 було повідомлено ухвалою суду від 13.08.2019 направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Представник третьої особи в судове засідання 04.09.2019 не з`явився. Пояснень по суті спору третьою особою не надано. Про розгляд справи по суті третю особу було повідомлено ухвалою суду від 13.08.2019.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також, у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 13.08.2019, направлена відповідачу-1 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв`язку з зазначенням «не зареєстровані за місцем обслуговування».

Ухвала суду від 13.08.2019, направлена відповідачу-1 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв`язку з зазначенням «не зареєстровані за місцем обслуговування».

Ухвала суду від 13.08.2019 направлена третій особі повернута на адресу суду поштовим відділенням у зв`язку з посиланням на відсутність адресата.

Відповідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

За змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу-1 та третій особі, а тому останні були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач-1 не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому, суд зазначає, що не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії ухвали суду за належною адресою та які повернулися в суд у зв`язку з їх неотриманням відповідачем-1, зумовлене суб`єктивною поведінкою відповідача-1 щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача в судовому засіданні 04.09.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що не має можливості надати суду оригінали документів для огляду у судовому засіданні, оскільки оригінали у позивача відсутні, а докази, які долучені до матеріалів справи в обґрунтування своєї позиції, отримані за запитом позивача від районної державної адміністрації та долучені до матеріалів справи в завірених копіях.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 04.09.2019 надав пояснення по суті заперечень, проти позову заперечив.

В судовому засіданні 04.09.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест" є позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА", та третя особа, ОСОБА_1 .

Державна реєстрація змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест" щодо зміни складу або інформації про засновників була здійснена 14.11.2016 приватним нотаріусом Незнайком Євгеном Вікторовичем за № 6057014.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що для проведення реєстраційних дій Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест" (відповідач-1) подав нотаріусу договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року, протокол №09.11.16 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року, протокол №7/5-1 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016 та Статут ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція). За доводами позивача договір та протокол №09.11.16 директор ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" не підписував, підписи на договорі та протоколі №09.11.16 є підробленими.

Також, позивач стверджує, що підпис та печатка приватного нотаріуса Архипової П.І. на протоколі № 09.11.16 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест" від 09.11.2016 та підпис та печатка приватного нотаріуса Павелка Б.І. на протоколі № 7/5-1 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07.11.2016 є підробленими.

Так, позивач в підтвердження свої доводів надано лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Архипової П.І. вих. №102/01-16 від 10.10.2018, відповідно до якого нотаріусом зазначено, що нотаріальні дії із засвідчення справжності підпису директора ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА", ОСОБА_5 на протоколі №09.11.16 та статуті Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест" у новій редакції, нотаріусом не вчинялися; на вказаних документах проставлено несправжні підпис та печатка нотаріуса. Згідно із наданого позивачем листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Павелка Б.І. за вих. №16/01 від 19.10.2018 нотаріальні дії із засвідчення справжності підпису учасника ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА", ОСОБА_6 , нотаріусом не вчинялися.

Позивач зазначає, що протокол № 7/5-1 Загальних зборів учасників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" містить неправильне зазначення посади та підпису керівника засновника позивача, а саме директором зазначено ОСОБА_6 , в той час як з 02.02.2016 директором позивача є ОСОБА_9.

У позові позивач наголошує, що заперечує підписання ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" будь-яких договорів, протоколів, статутів та будь-яких інших документів щодо набуття частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест".

Посилаючись на те, що дії відповідача - 1 є протиправними порушують права та законні інтереси позивача, позивачем, у редакції заяви про усунення недоліків позову, заявлено вимоги про визнання недійсними документи, подані ТОВ "Укртранс інвест" для державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест " (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА":

Заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ "Укртранс інвест ";

Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року;

Протоколу №09.11.16 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року;

Протоколу №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016;

Статуту ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція);

Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідача-2, позивач посилається на те, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідачем-2, були вчинено реєстраційну дію від 14.11.2016 №6057014 та внесено запис в ЄДР щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест " (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" на підставі підроблених документів, яким відповідачем-2 не надано належним чином оцінку.

З урахуванням наведеного, позивач просить суд зобов`язати приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича скасувати реєстраційну дію від 14.11.2016 №6057014 та запис в ЄДР щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест" (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА".

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 167 ГК України корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно пункту 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Згідно із ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, директором ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" не підписувалось будь-яких договорів, протоколів, статутів та будь-яких інших документів щодо набуття частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест".

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсною заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ "Укртранс інвест ".

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Дво - та багатосторонні правочини є договорами і водночас угодами, які засвідчують домовленість сторін, мають вольову спрямованість, яка характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання осіб, що реалізується через відповідну об`єктивно виражену форму волевиявлення у вигляді вчинення юридичних дій, направлених на свідоме створення конкретного цивільного правового результату (наслідку), тому не можуть розглядатись як правочини ті фактичні дії (вчинки) осіб, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вже було зазначено вище, статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статтті 203 Цивільного кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 1 ч. 4 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подається заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі.

Положеннями ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження"; рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

Частиною 2 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що спірна заява про державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ "Укртранс інвест " не є правочинами у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, є одним із документів, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, на підставі яких державним реєстратором проводиться реєстраційна дія.

Суд зазначає, що вимога про визнання недійсною заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу не відповідає встановленим законодавством України способам захисту прав і інтересів, такий спосіб захисту не може відновити права та законні інтереси позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року, то суд вказує наступне.

Згідно із матеріалів справи, 09.11.2016 між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест", відповідно до умов якого позивач придбав частку у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" у розмірі 98%.

Від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" вказаний договір підписаний директором ОСОБА_5

Корпоративні права за своєю правовою природою є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які згідно із ч. 2 ст. 656 ЦК України можуть виступати предметом договору купівлі-продажу, до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За загальним правилом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Позивач стверджує, що директор ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" ОСОБА_5 . договір не підписувала.

Позивачем в обґрунтування своєї позиції надані пояснення ОСОБА_5 (змінено прізвище на ОСОБА_5) від 08.10.2018, від 19.06.2019, в яких зазначено, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від імені позивача вказана особа не підписувала.

Відповідно до приписів статті 87 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Статтею 88 Господарського процесуального кодексу України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Стаття 89 Господарського процесуального кодексу України встановлює процесуальний механізм виклику свідка та визначає, зокрема: свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання.

За змістом наведених обставин, участь у господарському процесі свідків обумовлена наявністю певних обмежень та умов, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

Так, процесуальний закон встановлює, що свідок може повідомити відомі йому обставини, які мають значення для справи шляхом подання заяви, оформленої у відповідності до вимог статті 88 ГПК України, яка подається у строк, встановлений для подання доказів.

Однак, до суду не було подано та в матеріалах справи відсутня заява свідка ОСОБА_5 , оформлена відповідно до норм ГПК України.

Надані позивачем письмові пояснення ОСОБА_5 від 08.10.2018, від 19.06.2019 у розумінні Господарського процесуального кодексу України не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази по справі.

Під час розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про надання додаткового часу та відкладення розгляду справи для надання належним чином оформленої заяви свідка, однак, суд вважає таке клопотання необґрунтованим оскільки відповідно до господарського процесуального законодавств, саме на позивача покладено обов`язок доказування, а отже, саме вказаний учасник судового процесу був зобов`язаний при підготовці позовної заяви та зверненні до суду з даним позовом забезпечити надання доказів в підтвердження обставин на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог.

Також, під час розгляду справи позивачем наданий висновок експерта №9312 від 07.06.2019 за результатами почеркознавчої експертизи, складений експертом Незалежного інституту експертиз Панчошніком І.З., згідно із яким підпис від імені ОСОБА_5 , на договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року, і "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року, протоколі №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016 та Статуті ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція) винизаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

За приписами ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Оцінюючи висновок експерта №9312 від 07.06.2019 за результатами почеркознавчої експертизи, складений експертом Незалежного інституту експертиз Панчошніком І.З.., суд не приймає вказаний висновок як належний та допустимий доказ, оскільки експертиза за замовленням позивача проводилась на підставі електрофотокопій документів, наданих на дослідження (договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09.11.2016, протоколу №7/5-1, Статуту), відсутні експериментальні зразки підписів, до висновку не додано вільних та умовно-вільних зразків.

При цьому, під час розгляду справи суд поставив перед учасниками справи питання щодо призначення судової експертизи у даній справі щодо підписів на оскаржуваних позивачем документах.

Однак, представник позивача зазначив про недоцільність призначення експертизи у даній справі та просив суд розглядати справу без проведення судової експертизи за наявними в матеріалах справи документами.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З урахуванням наведеного, звертаючись до суду із вимогою про визнання договору недійсним, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним.

Проте, всупереч приписів ст. 129 Конституції України ч.ч.1-3 ст.13, ст.74 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст. ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року недійсними.

Водночас в силу приписів ст. 14 ГПК України збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що звертаючись із вимогою про визнання договору недійсним, позивачем фактично заявлено вимогу до сторони оспорюваного правочину, тобто ОСОБА_8 . Однак, позивачем не визначено ОСОБА_8 як відповідача у справі.

Зазначена сторона договору, ОСОБА_1 , був залучений судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

При цьому, суд позбавлений процесуальної можливості залучати з власної ініціативи відповідача у справі, так як згідно із приписів ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, суд має право залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача у справі.

Підсумовуючи встановлені вище обставини, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року недійсним, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання недійсним зазначеного договору є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним протоколу №09.11.16 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року, протоколу №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016.

Згідно статті 145 Цивільного кодексу України (у редакції на час проведення спірних зборів учасників) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Так, рішення загальних зборів є актом ненармативного характеру (індивідауальним актом) тобто офіційно письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язків характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт.

У п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин" роз`яснено, що у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи, а не протокол загальних зборів. Протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами, і не є актом за змістом статті 20 ГК України. Тому господарські суди мають відмовляти в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства, визнання недійсними протоколу №09.11.16 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року, протоколу №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016, не є способом захисту прав і законних інтересів позивача.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним Статуту ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція), то суд також відмовляє у задоволенні вказаної вимоги, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції на час проведення спірних зборів учасників) установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок підписання установчих документів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Згідно зі ст. 51 Закону України "Про господарські товариства" установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі. Зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають на розмір їх частки у статутному капіталі, вказаної в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено установчими документами.

У п. 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин №4» від 25.02.2016 року роз`яснено, що спори за позовами учасників юридичної особи про визнання недійсними установчих документів або їх частин, змін до них належать до корпоративних спорів, оскільки установчі документи юридичної особи затверджуються під час її створення, подаються для державної реєстрації та в подальшому регулюють відносини щодо управління нею. Корпоративними також є спори про ліквідацію юридичної особи чи скасування її державної реєстрації за позовами учасників (засновників, акціонерів, членів) до цієї юридичної особи.

У пунктах 13, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що відповідно до вимог статей 88, 143, 154 Цивільного кодексу України, статей 57, 82 ГК України, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону України "Про господарські товариства", суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов: на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства; порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені; відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача. При вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно враховувати, що статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов`язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Статут не є одностороннім правочином, оскільки затверджується (змінюється) загальними зборами учасників (засновників, акціонерів), які не є ні суб`єктом права, ні органом, який здійснює представництво товариства. Не є статут і договором, тому що затверджується (змінюється) не за домовленістю всіх учасників (засновників, акціонерів) товариства, а більшістю - голосів акціонерів чи простою більшістю голосів учасників товариства (статті 42, 59 Закону про господарські товариства). У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо визнання статуту недійсним не застосовуються норми, які регламентують недійсність правочинів.

Відповідно до п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016 року підставами для прийняття рішення про визнання недійсними установчих документів є порушення закону, які не можуть бути усунуті. Такою підставою може бути відсутність в установчих документах тих відомостей, які згідно із законом повинні обов`язково в них міститися, зокрема, визначені статтями 88, 120, 134, 143, 151, 154 ЦК України, статтями 57, 82 ГК України, статтями 4, 51, 65, 67, 76 Закону України "Про господарські товариства".

Однак, позивачем не наведено обґрунтованих обставин, які у відповідності до норм чинного законодавства є підставою для визнання недійсним статуту "Укртранс інвест".

Посилання позивача на висновок експерта №9312 від 07.06.2019 підтвердження доводів про відсутність підпису директора Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" на Статуті відповідача визнаються судом необґрунтованими, оскільки як зазначено судом вище, висновок експерта №9312 від 07.06.2019 не прийнятий судом як належний та допустимий доказ.

Надані позивачем в матеріали справи листи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Архипової П.І. вих. №102/01-16 від 10.10.2018 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Павелка Б.І. за вих. №16/01 від 19.10.2018 не підтверджують наявності достатніх підстав для визнання недійсним Статуту відповідача.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимоги позивача про визнання недійсним Статуту відповідача та відмову у цій частині позовних вимог.

Позивачем, також заявлено вимогу про зобов`язання приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича скасувати реєстраційну дію від 14.11.2016 №6057014 та запис в ЄДР щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест" (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА".

Як зазначено судом вище, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В., відповідачем-2, були вчинено реєстраційну дію від 14.11.2016 №6057014 та внесено запис в ЄДР щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест " (зміна складу засновників) щодо включення до складу засновників відповідача ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА".

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження"; рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

Частиною 2 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі).

Підставою для відмови у державній реєстрації є подання документів особою, яка не має на це повноважень (п. 1 ч. 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Однак, в процесі розгляду даної справи, позивачем не доведено суду належними, допустимими та достатніми доказами своїх доводів, що вказана реєстраційна дія була вчинена на підставі підроблених документів, наданих відповідачем.

Належних обґрунтувань та доказів порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" під час вчинення реєстраційної дії позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що під час ознайомлення із матеріалами реєстраційними справи ТОВ "Укртранс інвест", на запит позивача були надані копії оспорюваних документів із прихованими відомостями щодо ідентифікаційних кодів фізичних осіб визнається судом безпідставними, з огляду на наступне.

Стаття 20 Закону України "Про інформацію" визначає, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (ч. 2 ст. 20 Закону України "Про інформацію").

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних", ч. 1 ст. 11 Закону України "Про інформацію" персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про захист персональних даних" об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Згідно ст. 6 Закону України"Про захист персональних даних" первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист персональних даних" зберігання персональних даних передбачає дії щодо забезпечення їх цілісності та відповідного режиму доступу до них.

Отже, надання позивачу копій документів із реєстраційної справи із закриттям певної інформації щодо фізичних осіб відповідає наведеним вище приписам законодавства, а доводи позивача щодо закреслення відомостей у документах наданих на реєстрацію змін до відомостей про ТОВ "Укртранс інвест" визнаються судом безпідставними.

Більш того, суд зазначає, що частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В той же час, ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Як зазначено судом вище, у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень та рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону, у зв`язку із чим формулювання позивачем вимоги про відповідача-2 скасувати реєстраційну дію суперечить встановлених законом способам захисту прав і законних інтересів позивача.

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги до відовідача-2 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича.

Разом з тим, суд вважає помилковими посилання відповідача-2 про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки звертаюсь до суду із даним позовом, позивач не погоджується з реєстраційними діями відповідача-2 щодо внесення змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест" (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА", а тому відповідно характер спірних відносин пов`язаний з необхідністю захисту його корпоративних та майнових прав. З огляду на викладене та з урахуванням суб`єктного складу спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства України. Більш того, з наведених підстав Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 07.03.2019 по справі № 640/3539/19 відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича про скасування реєстраційної дії.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" про визнання недійсними документи, подані ТОВ "Укртранс інвест" для державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест " (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА": Заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про ТОВ "Укртранс інвест "; Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року; Протоколу №09.11.16 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест " від 09 листопада 2016 року; Протоколу №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016; Статуту ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція); та зобов`язання приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича скасувати реєстраційну дію від 14.11.2016 №6057014 та запис в ЄДР щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Укртранс інвест" (зміна складу засновників) та включення до складу її засновників ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.09.2019.

Суддя О. В. Гулевець