ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1783/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 25, кв. 5, )

до

фізичної особи-підприємця Коваленка Василя Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 34999,20 гривень,

16.07.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК» (далі по тексту - ТОВ «УНІ-ПАК») № б/н від 11.07.2019 (вх. № 1849/19) про стягнення з фізичної особи-підприємця Коваленка Василя Анатолійовича (далі по тексту - ФОП Коваленко В.А.) вартості неповернутої тари за договором поставки продукції № 11057 від 25.02.2017 у розмірі 34999,20 гривень.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25.02.2017 між ТОВ «Кушнер» (постачальник) та ФОП Коваленко В.А. (покупець) укладено договір поставки продукції № 11057, за умовами якого постачальник поставляв продукцію покупцю у зворотній тарі, 100% якої покупець зобов`язався повертати постачальнику. Позивач твердить, що відповідачем не було повернуто постачальнику зворотну тару.

Позивач також посилається на те, що отримав право вимоги до позивача за договором поставки продукції № 11057 від 25.02.2017 від ТОВ «Кушнер», уклавши з останнім договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018, про що відповідач був повідомлений шляхом направлення 06.06.2018 цінним листом повідомлення № 186 про відступлення прав вимоги та вимоги (претензії) № 186.

На підставі договорів поставки продукції № 11057 від 25.02.2017 та про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4 від 23.03.2018 позивач просить суд стягнути з відповідача вартість неповернутої тари з ПДВ у розмірі 34999,20 гривень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.07.2019 позовну заяву ТОВ «УНІ-ПАК» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1783/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 16.09.2019 відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується залученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання відповідачем 29.07.2019 ухвали про відкриття провадження від 19.07.2019 у справі № 911/1783/19, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2017 між ТОВ «Кушнер» (постачальник) та ФОП Коваленко В.А. (покупець) укладено договір поставки продукції № 11057 (договір), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язаний поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов`язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним Договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв`язком, усно тощо) (пункт 1 розділу І);

- під терміном продукція в даному договорі сторони розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ «Оболонь», ДП ПАТ «Пивоварня Зіберта», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ПАТ «Красилівське» та ПАТ «Бершадський пиво комбінат» (пункт 2 розділу І);

- договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2020. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати цей договір або між сторонами не буде укладений новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах. В частині зобов`язань покупця щодо оплати продукції та повернення (або відшкодування вартості) зворотної тари, торгово-рекламного і холодильного обладнання, цей договір діє до моменту повного виконання зазначених зобов`язань (пункт 6 розділу І);

- постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги, бутлі та балони (надалі - зворотна тара) покупцю відповідно до переліку та виключно в межах лімітів передачі зворотної тари, погоджених сторонами в договорі шляхом підписанням акту прийому-передачі майна, який є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Пляшка, у якій міститься продукція, що продається покупцю, є незворотною тарою. Покупець зобов`язується забезпечити повне збереження схоронності зворотної тари, що передана в тимчасове користування постачальником, не змінювати за власною ініціативою місце зберігання зворотної тари, письмово погоджувати з постачальником нові місця зберігання зворотної тари, не передавати свої права та обов`язки по даному договору третім особам (пункт 1 розділу ІІ);

- заставна ціна на зворотну тару вказується у накладних. Якщо заставну ціну у накладних по технічним або іншим причинам вказано таким чином, що сторони або інші особи не можуть встановити по ним заставну ціну (ціна або сума не зазначені взагалі, цифри погано пропечатані, розмиті тощо), покупець зобов`язаний письмово повідомити про це постачальника у строк не пізніше 5 (п`яти) календарних днів від дня підписання накладних. Сторони домовились, що у випадку, якщо покупець не повідомив постачальника про наявність дефектів у накладних, вказаних в другому реченні даного пункту договору, і сторони не можуть встановити по технічним або іншим причинам заставну ціну зворотної тари, вказану у накладних, то заставна ціна встановлюється постачальником в день проведення розрахунків в односторонньому порядку (пункт 3 розділу ІІ);

- повернення зворотної тари здійснюється по ретуру при завезенні продукції або за погодженням із постачальником покупцем самостійно (пункт 5 розділу ІІ);

- покупець зобов`язаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, ящики, бутлі, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернута покупцем постачальнику в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше: 7 діб для теплих місяців (квітень-вересень); 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень); вуглекислотні балони - в термін не більше 30 діб. Покупець зобов`язується протягом 1 (одного) календарного дня повернути наявні залишки зворотної тари в разі: - демонтажу обладнання для розливу пива та напоїв; - письмової вимоги постачальника, якщо покупцем порушено умови даного договору; - письмової вимоги постачальника, якщо останній вважає, що є загроза схоронності переданої в тимчасове користування зворотної тари; - дострокового розірвання або припинення строку дії цього договору (пункт 6 розділу ІІ);

- якщо зворотна тара при поверненні має механічні пошкодження (деформацію) та виключає подальше використання, то вона не приймається постачальником, про що складається відповідний акт. При пошкодженні, псуванні, втраті або знищенні зворотної тари з вини покупця, покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику подвійну заставну ціну зворотної тари з врахуванням податку на додану вартість (згідно умов даного договору) та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду постачальника (пункт 8 розділу ІІ);

- сторони зобов`язуються щомісячно, не пізніше п`ятого числа проводити звірку залишків зворотної тари у покупця за попередній місяць, про що складається акт звірки. Сторони домовились, що у разі неявки покупця на звірку, у випадку необґрунтованої відмови або ухилення покупця від проведення щомісячної звірки зворотної тари та (або) не підписання покупцем акту звірки, звірка залишків зворотної тари проводиться за даними та на підставі розрахунків постачальника. У такому разі постачальником (його повноважним представником) в односторонньому порядку підписується та засвідчується печаткою акт звірки в односторонньому порядку та зазначається факт неявки покупця на звірку, необгрунтованої відмови або ухилення покупця від проведення щомісячної звірки зворотної тари та (або) не підписання покупцем акту звірки (пункт 9 розділу ІІ);

- сторони зобов`язуються щомісячно не пізніше десятого числа проводити інвентаризацію наявних залишків зворотної тари, що є в тимчасовому користуванні покупця. Інвентаризація проводиться за участю повноважних представників сторін, про що складається акт інвентаризації, який підписується уповноваженими представниками. Представники постачальника під час проведення інвентаризації мають право безперешкодно проводити перевірку фактичної наявності зворотної тари, і цільове використання та умови її зберігання на складах чи магазинах покупця. Покупець зобов`язаний не перешкоджати і сприяти представникам постачальника проведенню інвентаризації. Сторони домовились, що у разі необґрунтованої відмови або ухилення покупця від проведення щомісячної інвентаризації наявних залишків зворотної тари та (або) не підписання покупцем акту інвентаризації, звірка наявних залишків зворотної тари проводиться за даними постачальника. У такому разі постачальником (його повноважним представником) в односторонньому порядку підписується та засвідчується печаткою акт інвентаризації у односторонньому порядку та зазначається факт необґрунтованої відмови або ухилення покупця від проведення щомісячної інвентаризації наявних залишків зворотної тари та (або) не підписання покупцем Акту інвентаризації (пункт 10 розділу ІІ);

- в разі порушення покупцем кінцевого терміну повернення зворотної тари протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки або виявлення нестачі тари, постачальник залишає за собою право, сповістивши покупця продати йому неповернуту зворотну тару, а покупець зобов`язаний її оплатити. При цьому сторони погоджуються, що реалізована заставна тара відпускається покупцю по заставним цінам, встановленим на момент виставлення рахунку постачальник виставляє рахунок покупцю, а покупець повинен прийняти і оплатити рахунок окремим платіжним дорученням впродовж трьох календарних днів з моменту отримання. Після оплати рахунка, постачальник надає покупцю податкову та видаткову накладну. Зворотна тара вважається проданою постачальником та придбаною покупцем з моменту оплати останнім рахунку та отримання податкових та видаткових накладних (пункт 12 розділу ІІ);

- зворотна тара, що передана в тимчасове користування, залишається власністю постачальника (пункт 14 розділу ІІ).

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору, постачальник поставив, а покупець прийняв, відповідно до видатку тари №№ РТ-41800, РТ-41810 від 07.06.2017, № РТ-41947 від 15.06.2017, а також актів приймання-передачі майна №№ 14,15 від 07.06.2017, № 16 від 15.06.2017 товарно-матеріальні цінності, а саме:

- за актом № 14 від 07.06.2017: кега об. 50 л., 2 шт., за ціною 2650,00 гривень без ПДВ;

- за актом № 15 від 07.06.2017: кега об. 50 л., 3 шт., за ціною 2650,00 гривень без ПДВ;

- за актом № 16 від 15.06.2017: балон 40кг., 1 шт., за ціною 1333,00 гривень без ПДВ.

Поряд з цим, 23.03.2018 між ТОВ «Кушнер» (цедент) та ТОВ «Уні-Пак» (цесіонарій) укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4, за яким цедент відступає, а цесіонарій повністю приймає право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (додаток 1), що належать цеденту, і стає кредитором за договорами (основними договорами), укладеними цедентом із третіми особами згідно із реєстром вимог, що додається до договору і є невід`ємною його частиною (пункт 1.1). Цесіонарій повністю одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за договором у сумі, зазначеній у реєстрі вимог (пункт 1.2). Одночасно з підписанням цього договору цедент передає цесіонарію повідомлення до боржника про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на цесіонарія (пункт 2.2).

Сторонами підписано додаток № 1 реєстр вимог № 4 станом на 23.03.2018, з якого вбачається, що позивачу - ТОВ «Уні-Пак» передано право грошової вимоги до відповідача ФОП Коваленко В.А. за договором № 11057 від 25.02.2017 в сумі 74059,00 гривень (пункт 118 додатку № 1).

Також до матеріалів справи подано копію повідомлення від 24.03.2018 № 186 про відступлення права вимоги за договором № 11057 від 25.02.2017 та копію вимоги (претензії) від 24.03.2018 № 186, в якій позивач повідомляв відповідача про те, що право вимоги за договором поставки продукції від 25.02.2017 № 11057 відступлено ТОВ «Кушнер» на користь ТОВ «Уні-Пак», в зв`язку з чим вимагав погасити існуючу заборгованість в розмірі 74059,00 гривень.

Вказані повідомлення та претензія від 24.03.2018 № 186 були направлені ФОП Коваленко В.А. поштою на належну адресу, згідно опису вкладення в цінний лист 06.06.2018.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, в даному випадку - це проста письмова форма.

Згідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що відповідач свій обов`язок щодо повернення постачальнику зворотної тари не виконав, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду про стягнення 34999,20 гривень, що становить подвійну вартість неповернутої тари з урахуванням ПДВ, розраховану позивачем на підставі п. 8 розділу ІІ договору поставки.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що керуючись положеннями договору цесії та чинного законодавства України, він має законне право грошової вимоги до відповідача про сплату ним суми боргу, який виник за відступленим правочином.

Таким чином, заявляючи вимогу на підставі договору про відступлення права вимоги, відповідний договір лише є підтвердженням переходу до позивача права вимоги, при цьому в обґрунтування такого права має бути досліджений первісний договір, який породжує відповідне зобов`язання.

Пункт 8 розділу ІІ договору передбачає обов`язок покупця відшкодувати продавцю подвійну заставну вартість лише за певних умов, а саме: якщо зворотна тара при поверненні має механічні пошкодження (деформацію), що виключає подальше використання; у разі пошкодження, псування, втраті або знищенні зворотної тари з вини покупця.

Позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що покупець повернув постачальнику зворотну тару у пошкодженому вигляді, що стало підставою для неприйняття її постачальником. Також позивачем не подано доказів, які підтверджують факт втрати покупцем зворотної тари, наданої йому постачальником, чи її знищення.

Водночас згідно з п.п. 9, 10 розділу ІІ договору сторони зобов`язалися щомісячно не пізніше п`ятого числа проводити звірку залишків зворотної тари у покупця за попередній місяць, про що складається акт звірки. Сторони зобов`язуються щомісячно не пізніше десятого числа проводити інвентаризацію наявних залишків зворотної тари, що є в тимчасовому користуванні покупця.

Всупереч вказаним умовам договору позивачем не подано доказів на підтвердження того, що відповідачем зворотна тара на суму 17 499,60 гривень повернута не була, зокрема, але не виключно, не подано актів звірки залишків зворотної тари, вимог до відповідача про повернення такої тари, акти інвентаризації зворотної тари, тощо.

Долучена до матеріалів справи претензія від 24.03.2018 № 186, містить лише вимогу щодо погашення існуючої заборгованості в розмірі 74059,00 гривень.

Пунктом 12 розділу ІІ договору передбачено, що в разі порушення покупцем кінцевого терміну повернення зворотної тари протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки або виявлення нестачі тари, постачальник залишає за собою право, сповістивши покупця продати йому неповернуту зворотну тару, а покупець зобов`язаний її оплатити.

Однак, матеріали справи не містять доказів сповіщення покупця про продаж йому неповернутої зворотної тари та виставлення останньому рахунку, як це передбачено пунктом 12 розділу ІІ договору поставки.

Доказів, на підтвердження виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати подвійну вартість тари, згідно встановлених судом обставин справи, суду не надано.

Відповідно до приписів статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, право грошової вимоги позивача до відповідача щодо відшкодування подвійної вартості втраченої чи пошкодженої зворотної тари має бути підтверджено доказами, які передбачені умовами укладеного між покупцем та продавцем договору поставки продукції № 11057 від 25.02.2017. Разом з тим, позивач таких доказів до суду не подав.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши в сукупності надані позивачем докази, суд, з урахуванням вищевикладеного, дійшов висновку, що вони не можуть бути прийняті як належні, оскільки не є беззаперечними у взаємному зв`язку та не дають суду змогу повно, чітко, об`єктивно та достовірно встановити ті обставини, на підтвердження яких вони надані.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 17.09.2019.

Суддя Р.М. Колесник