ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1820/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Богатиря К.В., Діброви Г.І.

при секретарі судового засіданні Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача - адвоката Грицак К.В. за свідоцтвом та посвідченням №002970 від 15.03.2017;

від відповідача 1 - адвоката Рибака А.В. за посвідченням ОД№002608 від 21.03.2014 та довіреністю №09/12/528 від 3.12.2018;

від відповідача 2 - Янковської І.В. за довіреністю б/н від 22.04.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.07.2019р.

про забезпечення позову, прийняту суддею Щавинською Ю.М. у м. Одесі,

у справі № 916/1820/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "К.М.Б."

до відповідачів:

- скаржника,

- Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області

про визнання результатів електронних торгів недійсними, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

27.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю /далі-ТОВ/ Фірма "К.М.Б." звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" /далі- ПАТ «Промінвестбанк»/ та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області /далі-ДВС/, в якій просило суд:

-визнати недійсними результати електронних торгів від 09.10.2017 з реалізації нежитлових будівель зальною площею 2 332,8 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса , вул . Новікова, 2 (реєстраційний номер лота 238136, початкова ціна 3 696 000 грн.), які оформлено протоколом електронних торгів №289422 від 09.10.2017;

-визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 31.10.2017 в рамках зведеного виконавчого провадження № 53051882;

-визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 3372 від 19.12.2017, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською Ольгою Сергіївною;

-скасувати рішення приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни, індексний номер: 38820180 від 19.12.2017 про державну реєстрацію за ПАТ «Промінвестбанк» права власності на нежитлові будівлі загальною площею 2 332,8 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новікова , 2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що електронні торги проведено з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Порядку реалізації арештованого майна, який затверджено наказом Міністерства юстиції від 29.09.2016 №2831/5, що призвело до незаконного відчуження майна ТОВ Фірми "К.М.Б.", яке використовувалось ним для здійснення господарської діяльності, що негативно впливає на його права та законні інтереси та має наслідком порушення його права на отримання прибутку, оскільки розмір прибутку товариства безпосередньо залежить від наявності у нього майна (активів), яке експлуатується ним у господарській діяльності для досягнення цілей, передбачених статутом.

Одночасно із позовною заявою до Господарського суду Одеської області ТОВ Фірма "К.М.Б." подано заяву про забезпечення позову, згідно до якої позивач просив суд накласти арешт на нежитлові будівлі загальною площею 2 332,8 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса , вул . Новікова, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Вказана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, з боку ПАТ «Промінвестбанк» можливе вчинення дій, які в подальшому можуть становити загрозу невиконання чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову ТОВ Фірми "К.М.Б.", оскільки існує загроза відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності ТОВ Фірми "К.М.Б.", на користь інших осіб, внаслідок чого стане неможливим поновлення порушених прав ТОВ Фірми "К.М.Б.".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2019 заяву ТОВ Фірми "К.М.Б." про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на нежитлові будівлі загальною площею 2 332,8 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з огляду на те, що вжиття обраного заходу забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів ПАТ «Промінвестбанк».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ «Промінвестбанк» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ТОВ Фірми "К.М.Б." про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема, на думку скаржника оскаржувана ухвала про забезпечення позову є незаконною та необґрунтованою, оскільки вона прийнята за відсутності доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, чим порушено приписи ст.ст. 73,74,76 ГПК України.

Також скаржник зазначає, що ухвала місцевого господарського суду порушує баланс інтересів сторін, оскільки постановлена в порушення ст. 204 ГПК України, якою передбачена презумпція правомірності правочину щодо результатів торгів, та з порушенням строків, які встановлені для оскарження результатів прилюдних торгів відповідно до ст. 48 ЗУ «Про іпотеку».

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно не застосував зустрічне забезпечення та не врахував, що арешт майна обмежує право ПАТ «Промінвестбанк» надати це майно в оренду. При цьому скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ПАТ «Промінвестбанк» було позбавлено можливості надати відзив/заперечення на заяву про забезпечення позову, оскільки відповідна заява йому не направлялась.

Скаржник стверджує, що необхідність застосування забезпечення позову місцевий суд помилково обґрунтував посиланням на висновки, які містяться в постанові Об`єднаної Палати КГС від 16.08.20148р. у справі № 910/1040/18.

Крім того, вважає, що місцевим судом не враховано безпідставність позову про оскарження результатів торгів.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною, а апеляційну скаргу - не обґрунтованою.

Приписами п. 1 ст. 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Відповідно до частини 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має також оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру (про визнання результатів електронних торгів недійсними, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності), судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню. У цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах, як вірно зазначено місцевим судом враховуючи правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що відповідач є власником нежитлових будівель загальною площею 2 332,8 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, підставою виникнення якого свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №3372 від 19.12.2017.

Разом з тим, у межах даної справи розглядається вимоги ТОВ Фірми «К.М..Б.» про визнання недійсними результатів електронних торгів від 09.10.2017 з реалізації нежитлових будівель зальною площею 2 332,8 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 2 (реєстраційний номер лота 238136, початкова ціна 3 696 000 грн.), які оформлено протоколом електронних торгів №289422 від 09.10.2017; визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 31.10.2017 в рамках зведеного виконавчого провадження №53051882; визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 3372 від 19.12.2017, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською Ольгою Сергіївною; скасування рішення приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни, індексний номер: 38820180 від 19.12.2017 про державну реєстрацію за ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" права власності на нежитлові будівлі загальною площею 2 332,8 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 2.

Отже, спір між сторонами стосується законності порядку реалізації і набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки - нежитлові будівлі, загальною площею 2 332,8 кв.м., які знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Новікова, 2 .

Беручи до уваги встановлені обставини, є достатньо обґрунтовані припущення вважати, що відповідач може вжити заходи з реалізації спірного майна, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондують з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Невжиття обраного заявником заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі, загальною площею 2 332,8 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) може призвести до порушення прав заявника на справедливий та ефективний захист порушеного права при поданні позову, оскільки в разі реалізації відповідачем спірного майна позивач не зможе захистити своє порушене право та охоронювані законом інтереси в межах одного цього судового провадження.

Наведеним спростовуються доводи скаржника щодо недоведеності обставин, з якими пов`язаний обраний заявником спосіб забезпечення позову.

Також судова колегія відхиляє доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, обмежує його право як власника у використанні такого майна або передачі його в оренду, оскільки арешт на нерухоме майно обмежує лише деякі правомочності власників, зокрема, щодо розпорядження своїм майном, та не обмежує їх права щодо володіння та користування. Вжиті заходи забезпечення позову не позбавляють відповідача права користуватися таким майном і використовувати його у своїй господарській діяльності, як і не припиняють такого права; вони спрямовані лише на зменшення ризику відчуження спірного майна іншим особам, а також на нівелювання ризиків, пов`язаних із вчиненням дій, що можуть вплинути на цілісність і схоронність такого майна.

З приводу доводів апелянта щодо незастосування судом при прийнятті ухвали про забезпечення позову, всупереч статті 141 ГПК України, зустрічного забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Суд відхиляє аргументи скаржника про недослідження судом першої інстанції питання зустрічного забезпечення з огляду на те, що частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено не обов`язок, а право суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позву без вирішення питання зустрічного забезпечення позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду.

Крім цього, виходячи з приписів частини 4 статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову.

В будь-якому разі, вирішення питання зустрічного забезпечення не спростовує необхідності забезпечення позову, та не є підставою для скасування забезпечення, на якому наполягав позивач. Невжиття зустрічного забезпечення не є підставою для скасування заходів забезпечення.

Доводи апелянта про те, що місцевим судом при прийнятті оскаржуваної ухвали не враховано безпідставність позову про оскарження результатів торгів, судова колегія не приймає до уваги, оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Таким чином судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді заяви судом першої інстанції судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятої Господарським судом Одеської області ухвали від 01.07.2019 у даній справі.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269 - 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.07.2019р. у справі №916/1820/19 - без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.09.2018 р. о 11:35.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Діброва Г.І.