ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 911/873/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Агрикової О.В.

Секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
За участю представників учасників процесу: згідно із протоколом судового засідання від 24.09.2019. Представники сторін у судове засідання не з`явились.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19 (суддя Бойко О.Ю., м. Київ, повний текст рішення складено 19.06.2019)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради , м. Боярка, Києво-Святошинський р-н, Київська обл.

про стягнення 3 040 680,90 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2 881 266,46 грн. основного боргу; 42 650,13 грн. інфляційних втрат; 24037,23 грн. 3% річних; 40 000,00 грн. пені; 45 610,21 грн. судового збору; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що дослідивши первинні документи, подані сторонами, суд встановив, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 881 266,46 грн. (1 183 268,40 грн. за січень 2018р. плюс 1 697 998,06 грн. за лютий 2018р.) є обґрунтованою, законною, належно документально підтвердженою та такою, яку належить задовольнити. Перевіривши розрахунки 3% річних, інфляційних втрат та пені, суд встановив, що розрахунки виконані у відповідності до умов договору, відповідають закону та виконані арифметично вірно. Суд відповідно до свого права, передбаченого ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені до 40 000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суд з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 52 727,08 грн. задовольнити.

Підстава апеляційної скарги обґрунтовується тим, що на думку скаржника, господарський суд першої інстанції при вирішення питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача. З огляду на викладене, беручи до уваги ті обставини, що відповідачем у справі не було надано належних та допустимих доказів того, що підприємство є збитковим та має важкий фінансовий стан, то у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру пені більше ніж на 50%.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 у справі № 911/873/19 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19 залишено без руху.

Враховуючи, те що скаржник усунув недоліки зазначені в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 у справі № 911/873/19 колегія суддів апеляційної інстанції, визнає подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2019 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19. Відкрито апеляційне провадження у справі № 911/873/19. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19 призначено на 24.09.2019.

24.09.2019 представники позивача та відповідача в судове не з`явилися, повідомлялися завчасно та належним чином про час, місце та дату судового засідання, про причини нез`явлення суд не повідомили.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності учасників справи, які у судове засідання не з`явились.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 18.09.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Києво-Святошинська тепломережа» укладено договір № 2125/1718-ТЕ-41 постачання природного газу, відповідно до умов якого:

- позивач, за договором постачальник, зобов`язується поставити відповідачу, за договором споживачеві, у 2017-2018 роках природний газ, а відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 договору);

- природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору);

- позивач передає відповідачу з 01 жовтня 2017 по 31 березня 2018 року природний газ обсягом до 1715,316 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб метрів): жовтень 2017 120,547; листопад 2017 - 276,387, грудень 2017 - 325,252, січень 2018 435,259, лютий 2018 328,099, березень 2018 229,772. (пункт 2.1 договору);

- обсяги природного газу, які плануються поставити згідно з цим договором (далі планований обсяг), повністю забезпечують відповідача природним газом для потреб, зазначених у п.1.2 цього договору (пункт 2.2 договору);

- приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.7 договору);

- ціна за 1000 куб.м.газу на дату укладення становить 5 930,40 грн. з ПДВ (п.5.2 договору);

- оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору);

- у разі невиконання відповідачем пунктів 6.1 та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу, пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 8.2 договору);

- строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (пункт 10.3 договору);

- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису позивача печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

В подальшому, додатковою угодою №1 від 11.01.2018 сторони виклали в новій редакції пункти 3.4, 6.1, 8.2, 8.3, 11.3, зокрема пунктом 8.2 передбачили, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 15,3% річних але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Факт виконання позивачем умов договору та поставки відповідачу природного газу на загальну суму 6 789 086,33 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Акти приймання-передачі згідно із п.п. 3.7, 6.1 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 25 числа включно місяця, наступного за місяцем поставки, а саме:

- від 31.10.2017 на суму 451 285,64 грн.;

- від 30.11.2017 на суму 1 310 072,81 грн.;

- від 31.12.2017 на суму 1 527 593,94 грн.;

- від 31.10.2018 на суму 1 802 135,88 грн.;

- від 28.02.2018 на суму 1 697 998,06 грн.

Враховуючи умову п. 6.1 договору, відповідач повинен був розрахуватись за отриманий природний газ у жовтні 2017р. до 27.11.2017 включно, оскільки 25.11.2017 припадає на вихідний, то останнім днем виконання зобов`язання є наступний за ним робочий день 27.11.2017 (частина 5 ст. 254 ЦК України).

Згідно з статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 174 ГК України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із ст. 509 ЦК України та статті 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, укладений між сторонами у справі договір постачання природного газу № 2125/1718-ТЕ-41 за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За змістом ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правопорушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Приписами статей 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Із матеріалів справи вбачається та вірно встановлено господарським судом першої інстанції наступне.

- Відповідач за зобов`язаннями за жовтень 2017р. розрахувався 01.12.2017 у розмірі 221 500,00 грн. згідно із Спільним протокольним рішенням від 20.11.2017 в порядку постанови КМУ від 11.01.2005 №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету», яка втратила чинність з 01.01.2018 та 22.12.2017 у розмірі 229 785,64 грн. згідно із Спільним протокольним рішенням від 18.12.2017 в порядку постанови КМУ від 11.01.2005 №20.

- Позивач за прострочення виконання відповідачем зобов`язань згідно із договором за жовтень 2017р. нараховує та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 28.11.2017 по 21.12.2017 у розмірі 507,90 грн.

- Відповідач за зобов`язаннями листопада 2017 розрахувався 22.12.2017 у розмірі 726 916,36 грн. згідно із Спільним протокольним рішенням від 18.12.2017 в порядку постанови КМУ від 11.01.2005 №20 та 18.01.2018 у розмірі 340 000,00 грн. власними коштами; 01.02.2018 у розмірі 243 158,45 грн. в порядку Постанови КМУ від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Позивач за прострочення виконання відповідачем зобов`язань згідно із договором нараховує та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 26.12.2017 по 31.01.2018 у розмірі 1 382,21 грн. та інфляційні втрати за січень 2018 у розмірі 3 647,38 грн., а також пеню на заборгованість, погашену власними коштами - 340 000,00 грн. за період з 26.12.2017 по 17.01.2018 у розмірі 3 339,45 грн.

- Відповідач за зобов`язаннями грудня 2017 розрахувався в порядку Постанови КМУ від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» на загальну суму 1 027 593,94 грн. (01.02.2018 - 88 355,57 грн., 06.02.2018 - 24 511,89 грн., 27.02.2018 - 600 000,00 грн., 27.03.2018 - 314 726,48 грн. та 21.02.2018 власними коштами у розмірі 500 000,00 грн.

Позивач за прострочення виконання відповідачем зобов`язань згідно із договором нараховує та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 26.01.2018 по 26.03.2018 у розмірі 4 264,38 грн. та інфляційні втрати за лютий 2018 у розмірі 2 832,54 грн. та пеню на заборгованість, погашену власними коштами - 500 000,00 грн.) за період з 26.01.2018 по 20.02.2018 у розмірі 5449,32 грн.

- За природний газ, отриманий у січні 2018р., відповідач мав розрахуватися до 26.02.2018 включно, оскільки 25.02.2018 припадає на вихідний, то останнім днем виконання зобов`язання є наступний за ним робочий день 26.02.2018 (частина 5 ст. 254 ЦК України), як вбачається із матеріалів справи, відповідач за зобов`язаннями січня 2018р. розрахувався частково в сумі 618 867,48 грн. 27.03.2018 в порядку Постанови КМУ від 04.03.2002 №256, заборгованість відповідача перед позивачем за зобов`язаннями січня 2018р. складає суму у розмірі 1 183 268,40 грн. та не заперечується відповідачем.

Позивач за прострочення виконання відповідачем зобов`язань згідно із договором нараховує та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 27.02.2018 по 23.05.2018 у розмірі 9 788,17 грн. та інфляційні втрати за березень-квітень 2018р. у розмірі 22 586,23 грн. та пеню на непогашену частину заборгованості - 1 183 268,40 грн. за період з 27.02.2018 по 23.05.2018 у розмірі 42 656,02 грн.

За природний газ, отриманий у лютому 2018р., відповідач мав розрахуватися до 26.03.2018 включно, оскільки 25.03.2018 припадає на вихідний, то останнім днем виконання зобов`язання є наступний за ним робочий день 26.03.2018 (частина 5 ст. 254 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, відповідач за зобов`язаннями лютого 2018р. з позивачем не розрахувався, відтак заборгованість відповідача перед позивачем за зобов`язаннями лютого 2018р. складає суму у розмірі 1 697 998,06 грн. та не заперечується відповідачем.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 2 881 266,46 грн., а саме: 1 183 268,40 грн. за січень 2018р. та 1 697 998,06 грн. за лютий 2018р. є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, яка підлягає задоволенню.

Перевіривши, враховуючи доведений факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання, апеляційна інстанція погоджується із висновками суду першої інстанції щодо розмірів пені, 3% річних та інфляційних втрат та вважає правильними суми у розмірі 92 727,08 грн., 24 037,23 грн. та 42 650,13 грн., відповідно.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% від заявленої позивачем, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Слід зазначити, що господарським судом першої інстанції вірно встановлено, що:

- відповідач є збитковим підприємством. За результатами роботи в 2018р. збиток підприємства становить 12 832 тис. грн., що підтверджується залученою до матеріалів справи копією Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік.;

- відповідач у зв`язку зі специфікою своєї діяльності не є кінцевим споживачем товару, наданого позивачем по договору № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017. Відповідач, купуючи газ у позивача, надає послуги з теплопостачання населенню. І саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем і залежить вчасність виконання зобов`язань по договору. Дебіторська заборгованість становить 8 394,1 тис. грн., що підтверджується копією Звіту про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 року;

- відповідач надає послуги з теплопостачання по регульованим тарифам, що встановлюються органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Встановлені тарифи не відповідають дійсним затратам підприємства і тому, відповідач наголошує, що тарифи не покривають витрати, а держава не вчасно відшкодовує різницю в тарифах. Так, різниця в тарифах на послуги з теплопостачання за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 становить 40380,3 тис. грн., що підтверджується копією Звіту про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 року;

- позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу №2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017;

- відповідач, не маючи повноважень здійснити відключення теплопостачання для населення у разі наявності заборгованості, вживає всіх доступних та можливих заходів для виконання своїх зобов`язань перед НАК «Нафтогаз України»;

- при зменшенні розміру пені позивач не зазнає значних негативних наслідків для свого фінансового стану;

- наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України у справі № 904/5926/13.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про зменшення розміру пені до 40 000,00 грн. на підставі ст. 233 ГК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 року, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Також, слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Поняття значно та надмірно, при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (ч. 6 ст. 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України.

Правова позиція Верховного Суду "Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій" (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як вже зазначалось, мотивуючи клопотання про зменшення пені на 90% відповідач вказав, що останній є збитковим підприємством. За результатами роботи в 2018р. збиток підприємства становить 12 832 тис. грн., що підтверджується залученою до матеріалів справи копією Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік.; відповідач у зв`язку зі специфікою своєї діяльності не є кінцевим споживачем товару, наданого позивачем по договору № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017. Відповідач, купуючи газ у позивача, надає послуги з теплопостачання населенню. І саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем і залежить вчасність виконання зобов`язань по договору. Дебіторська заборгованість становить 8 394,1 тис. грн., що підтверджується копією Звіту про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 року; відповідач надає послуги з теплопостачання по регульованим тарифам, що встановлюються органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Встановлені тарифи не відповідають дійсним затратам підприємства і тому, відповідач наголошує, що тарифи не покривають витрати, а держава не вчасно відшкодовує різницю в тарифах. Так, різниця в тарифах на послуги з теплопостачання за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 становить 40 380,3 тис. грн., що підтверджується копією Звіту про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2018 року.

Також слід зазначити, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу № 2125/1718-ТЕ-41 від 18.09.2017, а при зменшення розміру пені позивач не зазнає значних негативних наслідків для свого фінансового стану, крім того, наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідач, не маючи повноважень здійснити відключення теплопостачання для населення у разі наявності заборгованості, вживає всіх доступних та можливих заходів для виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Отже, з огляду на викладене вище, враховуючи, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, складний фінансовий стан комунального підприємства, те, що розмір нарахованої позивачем пені є досить великим, в той час як період прострочення є незначним, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно зменшив розмір пені до 40 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19 та для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та зменшення розміру пені відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2019 у справі № 911/873/19 залишити без змін.

3. Справу № 911/873/19 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний - 25.09.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Агрикова