ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 920/19/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 23.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

на рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 (повний текст підписаний 26.07.2019)

у справі № 920/19/18 (головуючий суддя - Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

про стягнення 1 650 304 грн. 70 коп. -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" (далі - відповідач) про стягнення 1 650 304,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є законним держателем простого векселя №38 від 04.05.2000 на суму 1 000 000,00 грн, випущеного відповідачем, а відповідач, як векселедавець, зобов`язаний здійснити на користь позивача платіж за зазначеним векселем з огляду на настання строку платежу за ним. Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань та борг за векселем не погасив, у зв`язку з чим вексель був опротестований у неплатежі та приватним нотаріусом видано виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості за векселем.

Короткий зміст рішень господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 у справі №920/19/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 157 150 грн. 68 коп. - 6% річних, 2 357 грн. 26 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 у справі № 920/19/18 рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 в частині відмови в стягненні 1 000 000,00 грн. основного боргу за виданим простим векселем №40 від 04.05.2000 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено, в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 у справі № 920/19/18 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Скасовуючи рішення господарських судів та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що господарським судам слід дослідити документи, які б свідчили про здійснення огляду та оцінки судами оригіналу векселя, стягнення за яким є предметом спору у даній справі. Також судам потрібно з`ясувати: чи призвела застосована позивачем позасудова форма захисту до поновлення його порушеного права на отримання грошових коштів за векселем та чи перестало існувати порушене право позивача внаслідок реалізації такого позасудового захисту; які примусові дії були вчинені державним виконавцем під час виконання виконавчого напису нотаріуса та в якому розмірі відбулось виконання зазначеного виконавчого документа та чим ці обставини підтверджуються.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 провадження у справі № 920/19/18 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості за векселем №38 від 04.05.2000 у розмірі 1 000 000,00 грн. та 6% річних у розмірі 157 150 грн. 68 коп. - закрито. В іншій частині позову - відмовлено.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що, оскільки в матеріалах справи містяться докази сплати на користь позивача основного боргу за векселем у розмірі 1 000 000,00 грн. та 157 150,68 грн. суми 6% річних, тому у цій частині відсутній предмет спору.

Відмовляючи у задоволені решти позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, а тому положення статті 625 Цивільного кодексу України у даному випадку застосуванню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумьскої області від 16.07.2019 у справі №920/19/18 скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю та стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 493 154, 02 грн. інфляційних втрат.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 625 Цивільного кодексу України, статті 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, статей 38, 43 "Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі") і процесуального права (статей 7, 73, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України).

Скаржник також вказує, що оскільки зобов`язання за спірним векселем є грошовим, тому на вимогу кредитора застосування статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин є обов`язковим та законним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" та узагальнення її доводів

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 у справі №920/19/18 в частині закриття провадження у справі та прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 1 000 000,00 грн. боргу та 157 150 грн. 68 коп. 6% річних за простим векселем №38 від 04.05.2000, в іншій частині - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права (статей 13, 14, 74, 80, 81 Господарського процесуального кодексу України).

Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" вказує, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, проте суд першої інстанції самостійно збирав докази, чим порушив норми процесуального права.

Узагальнені доводи відзиву Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

Заперечуючи проти апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 02.09.2019, зазначає, що рішення суду в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає і рішення в цій частині слід залишити без змін. Крім того, Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" вказує, що статтею 48 Уніфікованого Закону обмежено (визначено вичерпний перелік) стягнення, які держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, серед яких відсутні інфляційні втрати. В свою чергу, спірні правовідносини між сторонами у справі врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат, тому стаття 625 Цивільного кодексу України у цій справі застосуванню не підлягає.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго", що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 920/19/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №920/19/18 призначено до розгляду на 23.09.2019.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 21.08.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" у справі №920/19/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго", призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" та повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" та апеляційна скарга Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" розглядатимуться разом у судовому засіданні 23.09.2019.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.04.2000 між Українським кредитним банком (банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (підприємство) укладено договір №Т-102/042000 (далі - договір) (т. 1; а.с. 16-18).

Сторони у пункті 1.1 договору погодили здійснити обмін рівноцінних цінних паперів, а саме: векселів, зазначених у статті 2 цього договору, на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору банк зобов`язується передати підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, загальною номінальною вартістю 66715946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Згідно з пунктами 46-53 додатку №1 до договору Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягав передачі в тому числі і простий вексель №38.

04.05.2000 на виконання умов договору банк передав, а підприємство прийняло, зокрема вексель №38, емітований Відкритим акціонерним товариством "Сумиобленерго" (перейменоване на Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго"), номінальною вартістю 1 000 000 грн. 00 коп., дата випуску 04.05.2000, із зобов`язанням заплатити проти цього векселя банку чи його наказу суму у розмірі 1 000 000 грн.00 коп. за пред`явленням, але не раніше 01.01.2015, що підтверджується додатком №1 до договору та актом приймання-передачі векселів від 04.05.2000 до договору (т. 1; а.с. 20-21).

Отже, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя №38 на суму 1000000,00 грн., випущеного Відкритим акціонерним товариством "Сумиобленерго" (яке в подальшому було перейменоване на Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго", що підтверджується статутом останнього), зі строком платежу - по пред`явленню, але не раніше 01.01.2015.

За простим векселем №38 Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" зобов`язалося заплатити за цим векселем Українському кредитному банку (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк"), чи його наказу 1 000 000,00 грн.

Українським кредитним банком на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред`явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

13.03.2015 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" з листом № 26-1847/1.2-15 з вимогою оплатити векселя, у тому числі і простий вексель №38, до 12-00 години 19.03.2015. У листі зазначено, що у разі неоплати векселів відповідно до чинного законодавства по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

Однак, Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" не здійснило оплату векселя №38, у зв`язку з чим, 25.03.2015 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу про опротестування вказаного вище векселя у неплатежі.

25.03.2015 приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. направила Публічному акціонерному товариству "Сумиобленерго" телеграму-вимогу з пропозицією до 12-ї години 26.03.2015 здійснити оплату, у разі несплати векселі будуть опротестовані.

Розпискою від 26.03.2015 про передачу векселів для опротестування приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. отримала, у тому числі і вексель №38 на суму 1 000 000,00 грн.

У зв`язку з невиконанням вказаної вимоги відповідачем, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. 26.03.2015 видано протест про неоплату вказаного вище векселя (зареєстровано в реєстрі № 976).

Актом приймання-передачі від 26.03.2015 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. передано Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вищезазначений вексель та протест про неоплату векселя.

31.03.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, у тому числі за вказаним векселем на суму 1 000 000,00 грн.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. видано виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 494) про стягнення з відповідача заборгованості за векселем №38 від 04.05.2000 р. на суму 1000000,00 грн., який було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби та за яким державною виконавчою службою Сумського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №47270929.

Однак, борг за векселем №38 не був погашений Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" ні в добровільному порядку, ні в примусовому, у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з цим позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" 1000000,00 грн. заборгованості за векселем №38 від 04.05.2000, 157150,68 грн. - 6% та 493154,02 грн. інфляційних втрат.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1 650 304 грн. 70 коп., з яких: 1 000 000 грн. 00 коп. стягнення за векселем №38 від 04.05.2000, 157150 грн. 68 коп. - 6% річних, 493 154 грн. 02 коп. - інфляційних збитків.

На виконання вимог Постанови Верховного Суду від 17.10.2018, Господарським судом Сумської області ухвалою від 03.04.2019 у справі №920/19/18 витребувано у Господарського суду міста Києва оригінал векселя №38 від 04.05.2000, який був предметом огляду та оцінки Господарським судом міста Києва у справі №910/12353/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сидоренко Андрій Васильович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Акцент-Банк" про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. А також зобов`язано Ковпаківський та Зарічний ВДВС міста Суми ГТУЮ у Сумській області надати для огляду матеріали виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко Андрія Васильовича №494 про стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості за простим векселем №38 від 04.05.2000.

Супровідним листом №25/33362 від 22.05.2019 Ковпаківський ВДВС міста Суми ГТУЮ у Сумській області надіслав на адресу Господарського суду Сумської області оригінал простого векселя №38 від 04.05.2000 та оригінал виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко Андрія Васильовича №494 від 01.04.2015, копії матеріалів виконавчого провадження №47270929, які були долучені до матеріалів справи.

31.05.2019 відповідачем до Господарського суду Сумської області подано клопотання (вх.№1642) про долучення до матеріалів справи доказів перерахування ним позивачеві 157 150 грн. 68 коп. суми 6% річних (платіжне доручення № 407 від 05.07.2018) та 1 000 000,00 грн. боргу за векселем (платіжне доручення № 490 від 17.07.2018) (т. 3; а.с. 190-192).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це суб`єктивне право особи вимагати від уповноважених органів примусового застосування засобів реагування до порушників цивільних прав.

Відповідно до закріплених в главі 3 Цивільного кодексу України положень, які стосуються суб`єктів здійснення захисту порушеного права, захист порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів здійснюється: судом (стаття 16 Цивільного кодексу України), Президентом України, органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування (стаття 17 Цивільного кодексу України), органами нотаріату (стаття 18 Цивільного кодексу України), самостійно (стаття 19 Цивільного кодексу України).

У статті 18 Цивільного кодексу України встановлено порядок захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172, відбувається стягнення заборгованості за векселями, опротестованими нотаріусами в установленому законом порядку. Відповідно до п. 11 даного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: оригінал опротестованого векселя; акт про протест векселя.

Вексель, опротестований нотаріусом у встановленому законодавством порядку, є виконавчим документом (стаття 8 Закону України "Про обіг векселів в Україні").

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.

Отже, у статті 18 Цивільного кодексу України унормований порядок захисту цивільних прав нотаріусом, виконавчий напис якого, вчинений на борговому документі, є виконавчим документом нарівні з рішенням суду.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір (стаття 124 Конституції України).

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, згідно з якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Тобто, особа, право якої порушено, може на свій власний розсуд обрати будь-яку форму захисту: судову, шляхом звернення до органів державної влади, органів нотаріату чи самозахист. Межі здійснення цивільних прав не містять жодних обмежень щодо права особи здійснювати захист своїх прав та інтересів у способи, визначені законодавством. Не містить таких обмежень і чинне законодавство в цілому, а Конституція України надає право особи діяти у спосіб, не заборонений законодавством.

Здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості здійснення особою захисту своїх прав та законних інтересів одночасно шляхом пред`явлення до виконання виконавчого напису в позасудовому порядку та шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку, а отже не можуть бути покладені в основу рішення твердження відповідача про те, що задоволення позову у цій справі призведе до подвійного стягнення з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" заборгованості за одним і тим самим борговим документом, оскільки боржник зобов`язаний виконати зобов`язання за векселем №38 за будь-яким з виконавчих документів, у зв`язку з чим, виконавче провадження буде закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", а інший невиконаний виконавчий документ боржник має право визнати таким, що не підлягає виконанню в порядку статті 328 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з припиненням зобов`язання його виконанням та відсутністю обов`язку боржника.

З наявних у справі доказів вбачається, що позивач 31.03.2015 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, в тому числі за вказаним векселем на суму 1000000,00 грн.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. видано виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 496) про стягнення з відповідача заборгованості за векселем №40 від 04.05.2000 на суму 1 000 000,00 грн.

У виконавчому написі № 496 зазначено, що він набуває чинності з моменту його вчинення та має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.

Судом встановлено, що виконавчий напис №494 від 01.04.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби та за яким державною виконавчою службою Сумського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 47270929.

З матеріалів виконавчого провадження №47270929 з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко Андрія Васильовича №494 від 01.04.2015 про стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" несплаченої в строк заборгованості за простим векселем №38 від 04.05.2000, вбачається, що стягнення за виконавчим написом не здійснювалось, відповідно до постанови старшого державного виконавця Турчин Ю.С. ВДВС Сумського міського управління юстиції від 30.04.2015 виконавче провадження зупинене на підставі ухвали Сумського окружного адміністративного суду про забезпечення позову у справі №818/1437/15 від 30.05.2015.

Отже, з урахуванням встановленого, порушене право позивача не перестало існувати внаслідок реалізації позасудового захисту, станом на момент звернення до суду відповідач не виконав свої зобов`язання зі сплати заборгованості по векселю ні в добровільному, ні в примусовому порядку, виконавче провадження ВП №47270929 зупинене з квітня 2015. Будь-яких виконавчих дій (окрім накладення арешту на нерухоме майно боржника) під час виконання виконавчого напису нотаріуса №494 від 01.04.2015 не вчинялось та виконання зазначеного виконавчого документу не відбулось. Обставини щодо зупинення виконавчого провадження ВП №47270929 у зв`язку з оскарженням відповідачем в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса № 494 від 01.04.2015 підтверджені відповідними належними та допустимими доказами.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" встановлено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі письмовими, речовими і електронними доказами.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частини 1, 2, 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

Підставою заявлених позовних вимог є невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати простого векселя №38, у ході розгляду даного спору місцевим господарським судом досліджений оригінал векселя та виконавчого напису нотаріуса № 494 від 01.04.2015.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені). Вексель, який видається на території України і місце платежу за яким також знаходиться на території України, складається державною мовою. Найменування трасанта або векселедавця, інших зобов`язаних за векселем осіб заповнюється тією мовою, якою визначено офіційне найменування в їх установчих документах. Вексель підписується: від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель.

Вимоги до оформлення простого векселя визначені також і в статтях 75, 76 Розділу ІІ "Прості векселі" Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженої Женевською Конвенцією 1930.

За вексельним законодавством виникають зобов`язання як прямих боржників, так і боржників у порядку регресу. Прямі боржники - це векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя. Вимоги до зазначених осіб, а також до авалістів за них (за їх наявності) можуть бути пред`явлені як у строк платежу, так і протягом усього строку вексельної давності незалежно від наявності протесту. При цьому підставою для заявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора.

Таким чином, порушене право позивача на отримання коштів за простим векселем №38 у позасудовому порядку не захищене, тому наявні підстави для захисту цього права судом, позовні вимоги підтверджені наявними у справі доказами та дослідженим оригіналом векселя та виконавчого напису нотаріуса, доказів закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса сторонами не подано, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 1 000 000 грн. 00 коп. є правомірною та підлягає задоволенню.

Крім того, обґрунтованими є твердження позивача, що він як держатель векселю, має право відповідно до вимог вексельного законодавства вимагати від відповідача, як векселедавця, стягнення відсотків на суму векселя в розмірі 6%.

У силу приписів статей 1, 15, 25 Уніфікованого закону векселедавець - ПАТ "Сумиобленерго", зобов`язаний за простим векселем №38 як трасат (акцепт) за переказним векселем.

Сам вексель №38 передано у власність позивача Українським кредитним банком (правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк") на підставі договору від 24.04.2000 № Т-102/042000.

В подальшому на вказаному векселі Українським кредитним банком здійснено банковий індосамент "Платити наказу: без обороту на мене".

Статтею 43 Уніфікованого закону встановлено, що держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов`язаних осіб при настанні строку платежу, якщо останній не був здійснений.

Всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, що забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов`язаними перед держателем. Держатель має право пред`явити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, необов`язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов`язалися (стаття 47 Уніфікованого закону).

Відповідно до статті 48 Уніфікованого закону держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, в тому числі відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Отже, право векселедержателя на стягнення 6% річних із зобов`язаної за векселем особи від дати настання строку платежу, передбачене пунктом 2 статті 48 вказаного Уніфікованого закону.

Пунктом 5 статті 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" встановлено, що відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

Враховуючи факт порушення відповідачем строків платежу, оскільки до 19.03.2015 відповідачем не було оплачено вимоги за векселем, а також те, що право на стягнення 6% передбачено Уніфікованим законом, у позивача виникає право на стягнення відсотків.

Як вказувалось вище, відповідачем подані суду докази сплати на користь позивача 157 150,68 грн. суми 6% річних та боргу за векселем у розмірі 1 000 000,00 грн. (платіжні доручення № 407 від 05.07.2018 та № 490 від 17.07.2018). При цьому, у платіжному дорученні №407 від 05.07.2019 про перерахування відповідачем 157 150 грн. 68 коп. - 6% річних призначенням платежу вказано: "добровільне виконання рішення ГССО від 12.03.2018 у справі № 920/19/18 після набрання законної сили (прийняття пост. ХАГС від 04.07.2018) та у платіжному дорученні № 490 від 17.07.2018 про перерахування 1 000 000,00 грн. заборгованості, призначенням платежу визначено: "добровільне виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 у справі № 920/19/18)". Відповідачем надано в судовому засіданні усні пояснення щодо включення до суми оплати 6% річних згідно вказаних платіжних доручень суми оплати судових витрат на виконання рішення господарського суду Сумської області.

Однак враховуючи, що вказані кошти отримані позивачем, на підтвердження чого представник подав суду відповідні відомості, на вимогу відповідача (у зв`язку із скасуванням судових рішень, на виконання яких вони були сплачені) позивачем йому не повернуті, сам відповідач у своїй заяві про закриття провадження у справі визнав факт сплати цих сум саме як основного боргу за векселем у розмірі 1000000,00 грн. та нарахованих відсотків у розмірі 157150,68 грн.

Відтак, оскільки відповідач сплатив позивачу суму основного боргу саме за векселем №38 у розмірі 1000000,00 грн. та суму нарахованих відсотків у розмірі 157 150,68 грн., тому у цій частині відсутній предмет спору.

Таким чином, відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000000,00 грн. основної заборгованості за векселем №38 від 04.05.2000 та 157150,68 грн. - 6% річних.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 493 154 грн. 02 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період з 20.03.2015 по 31.10.2017. Стосовно цієї частини вимог апеляційний суд вказує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований Закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок" вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Сплата інфляційних втрат врегульована статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов`язань (в даному випадку статті 625 Цивільного кодексу України) до правовідносин, пов`язаних із обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні".

Відповідно до статті 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотками в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витратами, пов`язаними з протестом і пересиланням повідомлень, а також іншими витратами. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Отже, за прострочення виконання вексельного зобов`язання, вексельним законодавством встановлені спеціальні санкції.

Тобто, статтею 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі передбачено, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Даний порядок є вичерпним. При цьому Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладання на зобов`язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в ньому, зокрема не передбачено можливості пред`явлення до стягнення збитків від інфляції.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов`язання, норми ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому, колегія суддів відзначає, що Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов`язань до правовідносин, пов`язаних із обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні" (Постанови від 15.05.2018 у справі №904/8714/17, від 22.05.2018 у справі №904/8713/17, від 23.05.2018 у справі №904/8710/17, від 23.05.2018 у справі №904/8711/17, від 26.06.2019 у справі № 904/66/18).

Крім того, до такого ж висновку дійшов Верховний Суд і у даній справі у Постанові від 17.10.2018.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, статті 625 Цивільного кодексу України.

Стосовно тверджень Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції з власної ініціативи збирав докази, а саме витребовував оригінал векселя, чим порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначалось вище, скасовуючи рішення господарських судів та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у Постанові від 17.10.2018 вказав, що господарським судам слід дослідити документи, які б свідчили про здійснення огляду та оцінки судами оригіналу векселя, стягнення за яким є предметом спору у даній справі.

Отже, колегія суддів вказує, що Господарський суд Сумської області правомірно та за вказівкою Верховного Суду збирав докази для повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що не являється порушенням процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в апеляційних скаргах. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 у справі № 920/19/18 задоволенню не підлягають. Рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 у справі № 920/19/18 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 у справі № 920/19/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 у справі № 920/19/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/19/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.09.2019.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко