ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.09.2019 Справа № 905/1046/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, Львівська область, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення пені у сумі 315000,00грн та штрафу у сумі 210000,00грн, всього 525000,00грн

Представники учасників справи:

від позивача: Кобко О.Л. - адвокат за довіреністю №Ц/6-63/294-18 від 29.12.2018, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЛВ№001201 від 26.10.2018 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Копитова Е.Р. - адвокат за довіреністю №25-06/19 від 25.06.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ДН№5024 від 25.04.2018

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, Львівська область, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення пені у сумі 315000,00грн та штрафу у сумі 210000,00грн, всього 525000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018 в частині порушення строків виконання ремонтних робіт.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що неможливість виконання ремонтних робіт у визначені договором строки обумовлена виникненням обставин непереборної сили, а саме, аварійної ситуації на підприємстві, про що було повідомлено позивача листом №23тс/1574/1 від 20.10.2018; обставини непереборної сили підтверджені сертифікатом про форс-мажорні обставини №1400-19-0168 Донецької торгово-промислової палати. Як зазначає відповідач, у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили відповідач звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання робіт на підставі п.10.2 договору №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018.

У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що посилання відповідача на наявність обставин непереборної сили, як на підставу звільнення від відповідальності за порушення строків надання послуг з ремонту, є необґрунтованими та безпідставними; зазначив про необґрунтованість наданого відповідачем попереднього розрахунку суми судових витрат у розмірі 20000грн.

Справу розглянуто судом в порядку загального позовного провадження. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 11.06.2019; підготовче засідання призначене на 02.07.2019 з подальшим відкладанням на 07.08.2019; ухвалою суду від 07.08.2019 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 21.08.2019 з подальшим оголошенням перерви до 06.09.2019.

У судове засідання 06.09.2019 з`явився представник відповідача; представник позивача взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник позивача підтримав позовні вимоги; представник відповідача заперечив проти задоволення позову; до закінчення судових дебатів представник відповідача надав заяву про подання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу та інші фактичні витрати, пов`язані з розглядом справи, у загальній сумі 20000грн після ухвалення рішення в порядку ч.8.ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Представник позивача просив відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу з підстав їх необґрунтованості та завищення розміру.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

18.06.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування» (виконавець), був укладений договір №Л/В-18613/НЮ, відповідно до п.1.1 якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання надати послуги з капітального ремонту колесотокарного верстата UBB-112 підрозділу «Ремонтне вагонне депо Здолбунів». Код за ДКПП 33.12.22.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом було встановлено, що на час звернення до суду з позовом відповідач змінив найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Об`єкт надання послуг: колесотокарний верстат моделі UBB-112 зав.№2., 1998 року випуску (п.1.2 договору). Зміст та обсяги послуг за договором визначені у переліку послуг з ремонту (додаток 1) (п.1.3 договору). Місце надання послуг: територія виконавця за адресою 84306, Донецька область, місто Краматорськ, вул. Олекси Тихого, будинок 6 (п.1.5 договору).

Відповідно до п.4.1 договору загальна вартість послуг визначається калькуляцією з розшифровками матеріальних та трудових витрат (додаток 2) та становить 3000000,00грн з ПДВ, в тому числі 500000,00грн ПДВ, 2500000,00грн без ПДВ.

Розділом 5 договору передбачено умови надання та порядок приймання-передачі послуг.

Виконавець після письмової заявки замовника (наданої факсом, електронною поштою чи в інший спосіб) у зазначений в заявці термін спрямовує своїх працівників для участі у здійсненні демонтажу обладнання та підготовки до відправки в ремонт (п.5.1 договору).

Передача обладнання в ремонт здійснюється у місці розвантаження обладнання (залізнична станція або інша адреса вказана виконавцем: 84313, м. Краматорськ, Донецька область, ТОВ «Донкомплектбуд» код 1167, ст. Шпичкине Донецької залізниці, код станції 491906) протягом однієї доби з моменту прибуття обладнання, за участю уповноважених представників замовника та виконавця, про що представники сторін складають відповідний акт приймання-передачі в ремонт (п.5.3 договору).

Виконавець зобов`язується надати послуги у строк, що не перевищує 150 календарних днів з моменту приймання-передачі обладнання в ремонт (п.5.4 договору).

Після виконання ремонтних робіт виконавець забезпечує доставку обладнання з ремонту та проводить монтаж і пусконалагоджувальні роботи обладнання на території замовника (п.5.5 договору).

Після проведення пусконалагоджувальних робіт виконавець спільно з замовником проводить випробування обладнання, підтвердженням чого є акт індивідуального випробування обладнання. Акт складається і підписується представниками замовника та виконавця (п.5.6 договору).

Надання послуг та приймання їх результатів оформляється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін (п. 5.7. договору).

Датою завершення надання послуг вважається дата прийняття Замовником обладнання в експлуатацію і підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 5.8. договору).

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості послуг.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань (п.9.1 договору).

У виконання умов договору №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018 замовник передав, а виконавець прийняв для виконання капітального ремонту колесотокарний верстат моделі UBB-112 зав.№2., 1998 року випуску, підрозділу «Ремонтне вагонне депо Здолбунів», верстат передано в розібраному стані, що підтверджується актом №1 приймання-передачі в ремонт від 23.07.2018.

Вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін без зауважень, містить посилання на договір №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018, внаслідок чого, враховуючи приписи положень ст.ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, приймається судом як такий, що підтверджує належне виконання позивачем умов договору №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018 в частині поставки обладнання на територію виконавця та прийняття його в ремонт відповідачем. Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

У зв`язку із недотриманням строків виконання робіт, позивач звернувся до відповідача з претензією від 27.12.2018 №НЗТ-10/6056 з вимогою щодо завершення виконання зобов`язань за договором, просив відповідача виконати ремонт колесотокарного верстата, повернути об`єкт ремонту замовнику та підписати передбачені договором документи.

05.04.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг, з якого вбачається виконання відповідачем капітального ремонту колесотокарного верстата на загальну суму 3000000,00грн, та акт №2 приймання-передачі з ремонту, відповідно до кого виконавець передав, а замовник прийняв після виконання послуги з капітального ремонту колесотокарний верстат моделі UBB-112 зав.№2., 1998 року випуску, підрозділу «Ремонтне вагонне депо Здолбунів»

У зв`язку із порушенням відповідачем строку виконання робіт, встановленого п.5.4 договору (150 календарних днів з моменту приймання-передачі обладнання в ремонт) - до 20.12.2018, позивач звернувся до відповідача з претензією №ВЮ-2-1948 від 12.04.2019 про сплату нарахованих пені та штрафу.

Порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині своєчасного виконання робіт у встановлений договором строк стали підставою для нарахування позивачем на підставі п. 7.3 договору пені у сумі 315000,00грн за період з 21.12.2018 по 04.04.2019 та штрафу у сумі 210000,00грн, виходячи з вартості послуг. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Аналіз укладеного сторонами договору №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018 дозволяє зробити висновок, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як визначено ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як зазначалось, 23.07.2018 замовник передав, а виконавець прийняв для виконання послуги з капітального ремонту колесотокарний верстат моделі UBB-112 зав.№2., 1998 року випуску, підрозділу «Ремонтне вагонне депо Здолбунів», що підтверджується актом №1 приймання-передачі в ремонт; 05.04.2019 виконавець виконав капітальний ремонт колесотокарного верстата на загальну суму 3000000,00грн, про що свідчить підписаний між сторонами акт приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, обставини справи свідчать, що відповідач передбачені договором №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018 ремонтні роботи виконав з порушенням строків, встановлених п.5.4 договору - до 20.12.2018 включно (150 календарних днів з моменту приймання-передачі обладнання в ремонт).

Посилання відповідача на виникненням обставин непереборної сили, що обумовили неможливість виконання ремонту у визначені договором строки, які підтверджені сертифікатом про форс-мажорні обставини №1400-19-0168 Донецької торгово-промислової палати а саме, аварійної ситуації на підприємстві, про що, як стверджує відповідач, було повідомлено позивача листом №23тс/1574/1 від 20.10.2018, не розцінюються судом в якості підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків виконання робіт за договором з огляду на таке.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Нормами ст.ст. 614, 617 Цивільного кодексу України, які кореспондуються із нормами ст. 218 Господарського кодексу України, встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як визначено у п.п. 10.1, 10.2 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повенів, пожеж та інших залежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності даним Договором. Про виникнення обставин непереборної сили, які перешкоджають стороні виконати належним чином свої обов`язки, вона зобов`язана повідомити іншу сторону протягом 10-ти днів з дня виникнення і надати документ, що підтверджує їх існування. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє цю сторону права надалі посилатись на їх існування. Документом, що підтверджує існування та термін дії обставин непереборної сили є документ регіонального відділення Торгово-промислової палати України чи іншого уповноваженого органу.

Відповідно до п. 10.3 договору документом, що підтверджує існування та термін дії обставин непереборної сили є документ регіонального відділення Торгово-промислової Палати України чи іншого уповноваженого органу.

Граничним строком виконання ремонту за договором №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018 є 20.12.2018, проте відповідач не виконав вказані роботи у встановлений строк внаслідок, як зазначає відповідач, дії форс-мажорних обставин, які настали 19.10.2018.

Пунктом 10.2 договору встановлено обов`язок відповідача протягом 10-ти днів з моменту виникнення таких форс-мажорних обставин повідомити позивача та надати документ, що підтверджує їх існування.

На підтвердження такого повідомлення відповідачем наданий лист №23тс/1574/1 від 20.10.2018 про повідомлення позивача про виникнення 19.10.2018 аварійної ситуації та призупинення у зв`язку із цим виконання замовлення за договором (том 1, а.с. 98).

Згідно із ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач стверджує, що лист з повідомленням було направлено на адресу начальника підрозділу «Служба вагонного господарства» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Мельничука В.Б., однак доказів, на підтвердження такого направлення на адресу позивача, матеріали справи не містять.

Долучений до відзиву на позов документ, який названий відповідачем як «підтвердження відправлення» (том 1, а.с. 99) на розсуд суду не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження факту надсилання листа №23тс/1574/1 від 20.10.2018 на адресу позивача, у зв`язку з тим, що умовами договору, а саме розділом 16 визначено зокрема адреси і реквізити сторін для здійснення офіційного обміну кореспонденцією. Крім цього, у згаданому документі відсутня інформації про конкретний об`єкт відправлення, тобто не підтверджено, що направлявся саме лист №23тс/1574/1 від 20.10.2018, а також не вказано дати відправлення (зазначено лише дату і час написання) і не підтверджено факту і дати отримання відправлення адресатом.

Судом враховано, що факт отримання повідомлення про настання форс-мажорних обставин у визначений договором 10-денний строк позивачем заперечується. При цьому, з наданого позивачем акту від 10.06.2019, а також роздруківки (скріншота) веб-сторінки електронної адреси вбачається, що за період з 19.10.2018 по 01.11.2018 повідомлень від відповідача на адресу позивача, зокрема листа від 20.10.2018 №23тс/1574/1, з електронної адреси не надходило (том 1, а.с. 143-147), що відповідачем не спростовано.

За змістом ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як зазначено в п. 10.3 договору, документом, що підтверджує існування та термін дії обставин непереборної сили є документ регіонального відділення Торгово-промислової Палати України чи іншого уповноваженого органу.

При цьому, з аналізу долученого до відзиву сертифікату Донецької торгово-промислової палати №1400-19-0168 (том 1, а.с. 100) вбачається, що вказаний сертифікат виданий лише 22.04.2019 на підставі звернення відповідача від 12.04.2019 №860-03, що підтверджує факт порушення відповідачем передбаченого п. 10.2. договору строку надання позивачу документу на підтвердження існування і терміну дії обставин непереборної сили, які засвідчені цим документом.

Отже, відповідачем не було дотримано вимог п.10.2 договору щодо повідомлення позивача у встановленому договором порядку про наявність дії будь-яких форс-мажорних обставин та не надано разом з таким повідомленням документу, що підтверджує їх існування. Вказаним зумовлена відсутність у відповідача права посилатись на ці обставини під час обґрунтування причин порушення договірних зобов`язань перед позивачем у спірних правовідносинах.

Суд також зазначає наступне. Пунктом 10.1 договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повені, пожеж та інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності даним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Обґрунтовуючи відсутність своєї вини у невиконанні договірних зобов`язань відповідач посилається зокрема на сертифікат Донецької торгово-промислової палати №1400-19-0168 від 22.04.2019, яким засвідчено таку форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили) як аварія.

Зі змісту листа від 20.10.2018 №23тс/1574/1 вбачається, що 19.10.2018 при переміщенні вантажу електромостовим краном №550024 виникла аварійна ситуація, що спричинила обвалення вантажу, який переміщувався краном, на верстат, що спричинило зупинку даного обладнання. Отже, аварійна ситуація відбулась виключно внаслідок діяльності самого відповідача, який відповідно до власного комерційного ризику виконував роботи з переміщення вантажу і відповідав за дотримання техніки безпеки, а тому є особисто відповідальним за результат таких робіт.

Вказане виключає правові підстави відносити таку аварійну ситуацію, яка є результатом господарської діяльності самого відповідача, до надзвичайних, невідворотних і незалежних від сторін обставин в розумінні п. 10.1 договору, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

При цьому, судом враховані правові висновки, викладені Вищим господарським судом України у постанові від 24.02.2016 у справі №910/11401/14 про те, що настання певної події, яка обумовлена у договорі як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили), автоматично не призводить до правових наслідків щодо звільнення від відповідальності. Для настання цих наслідків має бути присутнім причинно-наслідковий зв`язок між настанням такої обставини і неможливістю виконати зобов`язання за договором. Отже, заінтересована сторона має довести, що форс-мажорна обставина дійсно перешкоджає (перешкоджала) виконанню договору.

Аналогічна правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №905/1722/17, згідно з якою однієї констатації факту наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконати зобов`язання.

Суд вважає, що відповідач, посилаючись на дію форс-мажорних обставин, не обґрунтував належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами - аварією та неможливістю виконати договірні зобов`язання за договором з ремонту переданого позивачем колесотокарного верстата у погоджені сторонами строки, що свідчить про недоведеність відповідачем наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, та безпідставність посилань на форс-мажорні обставини як підставу, що виключає вину відповідача у невиконанні прийнятого на себе зобов`язання.

Зокрема, відповідачем не обґрунтовано характер аварії та причини її виникнення, не підтверджено, що внаслідок цієї аварії відбулась зупинка саме обладнання, необхідного для виконання ремонту колесотокарного верстата залізниці, та що без такого обладнання була відсутня технічна можливість виконати такий ремонт, а також не доведено відсутність можливості виконати ремонт за рахунок іншого обладнання тощо, що свідчить про безпідставність посилань на форс-мажорні обставини як на підставу звільнення виконавця від відповідальності.

Більше того, наявність такого причинно-наслідкового зв`язку спростовується самим відповідачем у листі від 05.03.2019 №23ст/234 (том 1, а.с. 148-149), у якому зокрема зазначено, що всі виробничі потужності заводу були задіяні для виконання іншого замовлення, а також наголошено, що саме ці обставини призвели до невчасного виконання зобов`язань за договором №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018, тобто відповідачем підтверджено наявність виключно власної вини у порушенні таких зобов`язань.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, передбачених чинним законодавством України та договором №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018, для підтвердження обставин, на які відповідач посилається як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення прийнятих на себе за договором зобов`язань.

Невиконання відповідачем ремонтних робіт у погоджений сторонами строк є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань зі своєчасного виконання робіт у строк, встановлений договором №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, нарахування заявлених до стягнення в межах даного позову пені у сумі 315000,00грн та штрафу у сумі 210000,00грн на підставі п.7.3 договору зумовлено порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018 в частині своєчасного виконання робіт за договором.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з приписами ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст. 217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлені до стягнення пеню та штраф позивачем нараховано на підставі п.7.3 договору №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018, за умовами якого за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості послуг.

Розглядаючи позов в частині стягнення пені та штрафу, суд зауважує, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення в договорі одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Суд також зазначає, що п.7.3 договору №Л/В-18613/НЮ від 18.06.2018, яким на виконавця покладається відповідальність у вигляді сплати на користь замовника пені та штрафу за порушення строків надання послуг, не оспорюється відповідачем, в зв`язку з чим в силу вимог ст. 204 Цивільного кодексу України презюмується правомірність вказаного правочину.

Як встановлено судом, відповідач прийняв на себе зобов`язання надати послуги з капітального ремонту колесотокарного верстата UBB-112 підрозділу «Ремонтне вагонне депо Здолбунів» у строк встановлений п.5.4 договору (150 календарних днів з моменту приймання-передачі обладнання в ремонт), тобто, 20.12.2018, є останнім днем надання послуг, у зв`язку з чим за вимогами ст.253 Цивільного кодексу України першим днем порушення строку оплати, з якого можливо нарахування штрафних санкцій, є 21.12.2018.

Перевіривши розрахунок пені та 7% штрафу, суд дійшов висновку про його відповідність фактичним обставинам справи та арифметичну правильність, з огляду на що позов про стягнення з відповідача пені у сумі у сумі 315000,00грн за період з 21.12.2018 по 04.04.2019 та штрафу у сумі 210000,00грн за порушення строків надання ремонтних робіт підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, судом враховані пояснення представників сторін, надані у судовому засіданні 06.09.2019 (проведення якого фіксувалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку п.14 ст.8 Господарського процесуального кодексу України), щодо відсутності надання відповідачем як виконавцем робіт банківської гарантії у розмірі 5% вартості договору, що становить 150000,00грн, в якості забезпечення виконання договірних умов згідно з п.13.1 договору.

З огляду на задоволення позову відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 7875,00грн покладаються на відповідача.

З урахуванням того, що до початку судових дебатів відповідачем подано заяву в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України щодо надання доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу та інших фактичних витрат, пов`язаних з розглядом справи, у загальному розмірі 20000грн після ухвалення рішення, питання щодо розподілу судових витрат відповідача буде вирішено судом в порядку ст.244 Господарського процесуального кодексу України за умови надання відповідачем доказів на понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, Львівська область, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, до Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення пені у сумі 315000,00грн та штрафу у сумі 210000,00грн, всього 525000,00грн, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (84306, вул. Олекси Тихого, 6, м. Краматорськ, Донецька область, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) пеню у сумі 315000,00грн, штраф у сумі 210000,00грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 7875,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 06.09.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.09.2019.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова