СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р. Справа № 905/2336/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача Михайлова Л.А., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2635 від 31.07.2007, довіреність № б/н від 01.02.2019

відповідача Скиба О.С., дов.№49/ШБ/2019 від 27.12.2018 (копія у справі), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК№001011 від 16.10.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська (вх. №2402Х/3) на рішення господарського суду Донецької області від 10.04.2019 (суддя Сковородіна О.М., повний текст рішення складено та підписано 10.04.2019) по справі № 905/2336/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград Дніпропетровської області

до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Добропілля Донецької області

про 1) визнання вимоги відповідача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених п.п. 6.2.1, 6.2.2 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, а саме: штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що постачається по відповідній специфікації, та неустойки в розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожний день прострочення, такими, до яких спливла позовна давність;

2) скасування оперативно-господарської санкції відповідача, застосованої до позивача на підставі п.5.8 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 на суму 44 208,09 грн, яка полягає в праві відповідача отримати суму нарахованих штрафних санкцій і збитків у зв`язку з поставкою продукції за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017 на суму 374 644,80 грн, із сум, що належать виплаті постачальнику (позивачу) за поставлену продукцію, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ Донбаська насосна компанія звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ТДВ Шахта Білозерська про: 1) визнання вимоги ТДВ Шахта Білозерська щодо стягнення з ТОВ Донбаська насосна компанія штрафних санкцій, передбачених п.п.6.2.1, 6.2.2 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, а саме: штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що постачається по відповідній специфікації, та неустойки в розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожний день прострочення, такими, до яких спливла позовна давність; 2) скасування оперативно-господарської санкції відповідача, застосованої до позивача на підставі п.5.8 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 на суму 44 208,09 грн, яка полягає в праві відповідача отримати суму нарахованих штрафних санкцій і збитків у зв`язку з поставкою продукції за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017 на суму 374 644,80 грн, із сум, що належать виплаті постачальнику (позивачу) за поставлену продукцію.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.04.2019 у справі №905/2336/18 позов ТОВ Донбаська насосна компанія до ТДВ Шахта Білозерська задоволено частково. Скасовано оперативно-господарську санкцію ТДВ Шахта Білозерська, застосовану до ТОВ Донбаська насосна компанія на підставі п.5.8 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 на суму 44208,09 грн, яка полягає в праві ТДВ Шахта Білозерська отримати суму нарахованих штрафних санкцій і збитків у зв`язку з поставкою продукції за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017 на суму 37444,80 грн, із сум, що належать виплаті постачальнику за поставлену продукцію. Стягнуто з ТДВ Шахта Білозерська на користь ТОВ Донбаська насосна компанія 1762,00 грн витрат на оплату судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, ТДВ Шахта Білозерська, звернувся до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 10.04.2019 у справі №905/2336/18 та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що на його думку оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

01.08.2019 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №905/2336/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 по справі №905/2336/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ Шахта Білозерська та призначено її до розгляду на 22.08.2019.

16.08.2019 на адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача - заявника апеляційної скарги ТДВ Шахта Білозерська за допомогою електронної пошти надійшло клопотання (вх.№1394) про відкладення розгляду справи для надання можливості представляти інтереси підприємства, захисту порушених прав та надання необхідних для повного та всебічного розгляду справи пояснень. Клопотання мотивоване тим, що відповідач не має можливості направити свого повноваженого представника 27.08.2019 в судове засідання через його перебування у щорічній відпустці, на підтвердження чого надав відповідні докази.

20.08.2018 системою повторного автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №905/2336/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Попков Д.О.

Позивач, ТОВ Донбаська насосна компанія, надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№7905 від 21.08.2019), в якому просить рішення господарського суду Донецької області від 10.04.2019 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 розгляд справи №905/2336/18 відкладено на 10.09.2019.

09.09.2019 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №905/2336/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Пелипенко Н.М.; суддя Попков Д.О., в зв`язку з відпусткою судді Барбашової С.В.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 06.06.2016 між ТОВ Донбаська насосна компанія (позивач по справі, постачальник) та ТОВ Шахта Білозерська (відповідач по справі, покупець) укладено договір поставки №2670-ШБ-УМТС, відповідно до порядку та умов якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у цьому договорі та специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору. Покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію згідно з умовами даного договору.

Пунктом 4.1 укладеного сторонами правочину передбачено, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість, та/або одним товаросупровідним документом.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником. Обов`язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до нього. Обов`язки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції. Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (п.п.4.7, 4.8, 4.9 договору).

Ціна та порядок розрахунків узгоджені сторонами в розділі 5 договору. Так, загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій до договору, але не повинна перевищувати 1 000 000 грн з урахуванням ПДВ на дату підписання договору. Ціни на поставлену постачальником продукцію встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.п. 5.1, 5.2).

За умовами п.5.4 договору поставки розрахунки за поставлену постачальником продукції за цим договором здійснюються покупцем в порядку та строки погоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до п.5.6 договору, у випадку порушення постачальником строків поставки, обумовлених у специфікації (-ях) за цим договором, покупець має право направити постачальнику розрахунок штрафних санкції та/або збитків та до їх оплати постачальником затримати оплату за поставлену продукцію на суму штрафних санкцій та/або збитків. Постачальник зобов`язується провести оплату штрафних санкцій та/або збитків протягом 10 банківських днів з моменту направлення розрахунку штрафних санкцій та/або збитків постачальнику. При цьому покупець має право сплатити постачальнику вартість поставленої продукції до сплати останнім покупцю штрафних санкцій та/або відшкодування збитків.

За змістом п.5.7 вказаного договору поставки перерахування покупцем грошових коштів за поставлену продукцію до сплати постачальником штрафних санкцій та/або відшкодування збитків не звільняє постачальника від зобов`язань по сплаті штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язаний по поставці продукції в обумовлені сторонами строки. При несплаті постачальником штрафних санкцій та збитків, покупець має право застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію, відповідно п.5.8 договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк договору встановлюється до 31.12.2017 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.8.1 договору поставки).

Матеріалами справи підтверджується факт підписання сторонами специфікації від 06.06.2016 до договору №2670-ШБ-УМТС, в якій вони узгодили поставку повітронагрівача ВНВ 113-411.22.01.ХЛЗ у кількості 12 штук вартістю 374644,80 грн з ПДВ в строк до 31.12.2016.

В результаті підписання специфікації та на підставі укладеного сторонами правочину - 09.03.2017 ТОВ Донбаська насосна компанія було поставлено відповідачу повітронагрівачі ВНВ 113-411.22.01.ХЛЗ у кількості 12 штук на загальну суму 374 644,80 грн, на підтвердження чого позивачем надано видаткову накладну №03091 від 09.03.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств, а також товарно-транспортну накладну №РП03091 від 09.03.2017.

Поставка товару на загальну суму 374 644,80 грн в межах договору №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 доведена позивачем належними та допустимими доказами і цей факт не ставиться під сумнів ані відповідачем по справі, ані судами першої та другої інстанції.

За змістом специфікації до договору №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 сторони погодили, що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами цього договору.

Отже, враховуючи умови п.5.4 договору поставки та специфікації до договору, строк оплати продукції є таким, що настав.

Як стверджує позивач, на виконання умов укладеного сторонами договору поставки, ТОВ Шахта Білозерська перерахувало на користь постачальника грошові кошти у загальній сумі 334183,16 грн, але несплаченою залишилась вартість товару у сумі 40 461,64 грн.

Водночас, 06.11.2018 ТОВ Шахта Білозерська звернулось до постачальника з розрахунком штрафних санкцій за порушення строків поставки продукції до договору №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 та з посиланням на приписи п.п.5.6, 6.2.1, 6.2.2 укладеного сторонами правочину запропонувало позивачу перерахувати штрафні санкції в сумі 44 308,09 грн протягом 10 банківських днів на рахунок покупця; у разі відмови від задоволення означених вимог, відповідач залишив за собою право затримати оплату за поставлену продукції за договором №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 на суму штрафних санкцій.

З огляду на те, що постачальником вказана сума штрафних санкцій перерахована не була, покупець звернувся до позивача із повідомленням про застосування оперативно-господарської санкції та зазначив, що оплата за договором №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016 зменшується на суму 44 208,09 грн.

В свою чергу ТОВ Донбаська насосна компанія, розглянувши дані звернення покупця, повідомило відповідача про те що, враховуючи, що поставка продукції відбулась 09.03.2017 та з огляду на приписи ст.258, 267 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки спливла позовна давність.

Відтак, враховуючи вищенаведені обставини з огляду на те, що відповідачем було застосовано оперативно-господарську санкцію за договором поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, яка полягає у нарахуванні штрафних санкцій, передбачених п.п.6.1.2, 6.2.2 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, зі спливом позовної давності до цих вимог, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що звертаючи до суду, зокрема, з вимогами про визнання вимоги відповідача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених п.п. 6.2.1, 6.2.2 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, а саме: штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що постачається по відповідній специфікації, та неустойки в розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожний день прострочення, такими, до яких сплила позовна давність, позивачем не було зазначено в чому саме полягає порушення його прав. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що, у даному випадку, відповідачем не було дотримано встановлений умовами договору та вимогами чинного законодавства порядок застосування оперативно-господарської санкції, передбаченої п.5.6 - 5.8 договору, та, відповідно, безпідставність її застосування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно приписів статей 627 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтями 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, правовідносини сторін врегульовано договором №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, який за своєю правовою природою є договором поставки та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач просив, зокрема, визнати вимоги ТДВ Шахта Білозерська щодо стягнення з ТОВ Донбаська насосна компанія штрафних санкцій, передбачених п.п.6.2.1, 6.2.2 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, такими, до яких спливла позовна давність

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду, що позивачем був обраний неналежний спосіб захисту свого права з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України закріплено гарантію кожному на захист прав і свобод у судовому порядку.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено завдання господарського судочинства, зокрема це справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави

Згідно з ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У статті 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень вказаних норм, суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Разом з тим, особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, якщо він передбачений чинним законодавством або договором. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, господарський суд виходить насамперед із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивач, звертаючись до господарського суду із вимогою про визнання вимоги ТДВ Шахта Білозерська щодо стягнення з ТОВ Донбаська насосна компанія штрафних санкцій, передбачених п.п.6.2.1, 6.2.2 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016, а саме: штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що постачається по відповідній специфікації, та неустойки в розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожний день прострочення, такими, до яких спливла позовна давність, не зазначив в чому саме полягає порушення його прав.

В свою чергу, наведена вище вимога позивача не відповідає встановленим законодавством способам захисту, не призводить до поновлення прав позивача, і за своїм змістом спрямована на встановлення юридичного факту, який являється елементом правової оцінки спірних правовідносин.

Зазначені висновки також узгоджуються із позицією Великої палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 11.09.2018 у справі №905/1926/16.

Стосовно другої частини позовних вимог, про скасування оперативно-господарської санкції відповідача, застосованої до позивача на підставі п.5.8 договору поставки на суму 44 208,09 грн, яка полягає в праві відповідача отримати суму нарахованих штрафних санкцій і збитків у зв`язку з поставкою продукції за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017 на суму 374 644,80 грн, із сум, що належать виплаті постачальнику (позивачу) за поставлену продукцію, яку було задоволено судом першої інстанції, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в свої апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що основним мотивом задоволення позовної заяви є те, що строк позовної давності для застосування оперативно-господарської санкції (ОГС) сплинув, так як ОГС розуміється як право на отримання штрафних санкцій, які б мали бути сплачені позивачем на користь відповідача. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що таке право, як отримання штрафних санкцій, безумовно пов`язується з позовною давністю, встановленою для неустойки в один рік, тобто зі спливом строків для стягнення штрафу. Крім того, апелянт зазначає, що направлення ним претензій з розрахунком штрафних санкцій не перетворює застосовану пізніше ОГС на штрафну санкцію, оскільки це лише порядок та спосіб реалізації ОГС, у відповідності до ч. 2 ст. 237 Господарського кодексу України. За твердженнями відповідача ОГС є окремим видом санкцій, за своєю суттю та метою застосування відмінний від штрафних санкцій, а отже, скорочена позовна давність не може бути застосована до них в будь-якому випадку.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 217 цього Кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом ч.ч. 1,2 ст.235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції застосування яких передбачено договором.

Перелік видів оперативно господарських санкцій встановлений у ч.1 ст.236 Господарського кодексу України. При цьому, згідно з ч.2 ст.236 Господарського кодексу України такий перелік не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативногосподарські санкції.

Частинами 1, 2, 3 статті 237 Господарського кодексу України визначено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

Штрафними санкціями, за приписами ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виходячи з аналізу положень статті 237 Господарського кодексу України особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб`єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов`язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.

Як вже зазначалось, відповідно до п.5.6 договору, у випадку порушення постачальником строків поставки, обумовлених у специфікації (-ях) за цим договором, покупець має право направити постачальнику розрахунок штрафних санкції та/або збитків та до їх оплати постачальником затримати оплату за поставлену продукцію на суму штрафних санкцій та/або збитків. Постачальник зобов`язується провести оплату штрафних санкцій та/або збитків протягом 10 банківських днів з моменту направлення розрахунку штрафних санкцій та/або збитків постачальнику. При цьому покупець має право сплатити постачальнику вартість поставленої продукції до сплати останнім покупцю штрафних санкцій та/або відшкодування збитків.

За змістом п.5.7 вказаного договору поставки перерахування покупцем грошових коштів за поставлену продукцію до сплати постачальником штрафних санкцій та/або відшкодування збитків не звільняє постачальника від зобов`язань по сплаті штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язаний по поставці продукції в обумовлені сторонами строки. При несплаті постачальником штрафних санкцій та збитків, покупець має право застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію, відповідно п.5.8 договору.

Зобов`язання постачальника здійснити поставку у відповідності до умов договору, специфікацій до договору забезпечуються оперативно-господарською санкцією.

Під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій, завданих невиконанням договору та збитків із сум, які підлягають сплаті постачальнику. Оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника після того, як він не сплатив в строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, згідно умов даного договору. Про застосування оперативно-господарської санкції покупець зобов`язаний письмово повідомити постачальника (п.5.8 договору №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016).

Отже, пунктом 5.8 укладеного між сторонами договору №2670-ШБ-УМТС як раз і передбачено застосування ОГС, яка не входить до переліку частини 1 статті 236 Господарського кодексу України, а саме: під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій, спричинених невиконанням договору та збитків із сум, що підлягають сплаті постачальнику.

В даному випадку і порядок застосування, і зміст ОГС визначений сторонами у спірному договорі та за його змістом під оперативно-господарської санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій. Тобто, в цих конкретних правовідношеннях сторін за своїм змістом ОГС, передбачена пунктом 5.8 договору, нерозривно пов`язана із штрафними санкціями, передбаченими пунктом 5.6 цього ж договору, та має від них похідних характер.

Таким чином, у договорі поставки сторонами забезпечено виконання зобов`язання позивача щодо поставки продукції у передбачені строки шляхом встановлення права відповідача отримати суму нарахованих штрафних санкцій з суми, яка підлягає виплаті позивачу. В той же час, умов щодо права застосовування такої оперативно-господарської санкції, як затримання оплати отриманої продукції, договір не містить.

Також умовами договору передбачено і те, що про застосування оперативно-господарської санкції відповідач зобов`язаний письмово повідомити позивача, але певного строку такого повідомлення не встановлено.

Виходячи із таких основних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, такий строк повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції має бути розумним, і відповідне повідомлення мало бути здійснено до звернення позивача до суду з позовом про стягнення боргу за поставлену продукцію.

Це обумовлюється також тим, що позивачу, як особі, до якої застосовується оперативно-господарська санкція, надано право не погодитися із санкцією та оскаржити її до суду, а отже позивач має бути обізнаний з рішенням відповідача про її застосування у розумний строк.

Але, претензія №б/н від 06.11.2018 із розрахунком штрафних санкцій та заява про застосування оперативно-господарської санкції були надіслані відповідачем на адресу позивача лише 06.11.2018 та повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції 20.11.2018 відповідно, - тобто більш ніж через півтора року з дати настання строку поставки 31.12.2016 та дати поставки 09.03.2017.

Питання щодо застосування вказаної оперативно-господарської санкції виникло після звернення ТОВ Донбаська насосна компанія до суду з вимогами, зокрема, про стягнення основного боргу за договором №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016.

Безпосередня мета застосування оперативно-господарських санкцій полягає насамперед, у запобіганні виникненню та/або мінімізації втрат (збитків) кредитора шляхом припинення правопорушень з боку контрагента та їх превенцію.

Враховуючи, що оперативно господарська санкція розуміється, як право на отримання штрафних санкцій, які мали б бути сплачені позивачем на користь відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що таке право (отримання штрафних санкцій) безумовно пов`язується з позовною давністю встановленою для неустойки (штрафу, пені) в один рік і з цим висновком погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Реалізація права на отримання штрафних санкцій за рахунок суми, що підлягає сплаті постачальнику за поставлений товар, тобто з урахуванням сум цих штрафних санкції в оплату товару, безумовно пов`язується з дотриманням позовної давності стосовно кожної зустрічної вимоги.

Таким чином, зі спливом строків давності для стягнення штрафу, фактично втрачено право на забезпечення зобов`язань у вигляді оперативно господарської санкції і у даному випадку відповідачем не було дотримано встановлений умовами договору та вимогами чинного законодавства порядок застосування оперативно-господарської санкції, передбаченої п.5.6 - 5.8 договору.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України закріпляє обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, відповідачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.04.2019 у справі №905/2336/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.09.2019

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Д.О. Попков