СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа № 922/335/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Аветісян Аревік Юріївни (вх. №2100 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2019 (рішення ухвалено суддею Жигалкіним І.П. у приміщенні господарського суду Харківської області, повне рішення складено 20.06.2019) у справі № 922/335/19

за позовом: Приватного підприємства "Торгівельні ряди", смт. Кегичівка Кегичівського району Харківської області

до Фізичної особи - підприємця Аветісян Аревік Юріївни, смт. Кегичівка Кегичівського району Харківської області

про стягнення 160117,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.06.2019 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суми у розмірі 160117,00 грн. (де: 72600,00 грн. - заборгованість з орендної плати за договором; 12665,00 грн. - інфляційних витрат; 3087,00 грн. - три відсотки річних від простроченої суми; 3565,00 грн. - пеня; 68200,00 грн. - неустойка); витрати зі сплати судового збору в розмірі 2401,76 грн.

Місцевий господарський суд зазначив, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди не було продовжено після кінцевої дати його дії, проте, станом на час розгляду справи відповідач об`єкт найму, відповідно до умов договору, не повернув; з 20.02.2016, в порушення чинного законодавства та умов договору, відповідач здійснює торгівлю без чеку РРО та не сплачує за користування торговельним місцем; позивачем надано докази звернення до відповідача із заявами (претензіями) від 23.02.2016 та від 02.07.2016, в яких зазначено про відсутність у наймодавця наміру продовжувати орендні правовідносини, обумовлені договором, у зв`язку з відмовою від підписання відповідачем додаткової угоди, та попередження про подвоєння розміру орендної плати у разі неповернення відповідачем взятого в оренду об`єкту найму за актом приймання-передачі; від отримання вищевказаних претензій відповідач відмовився, про що зазначено у повідомленнях про вручення поштових відправлень. Із посиланням на вказані обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідач із рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт зазначає, що висновок місцевого господарського суду про здійснення відповідачем торгівлі без чеку РРО та невиконання зобов`язань зі сплати орендної плати є безпідставним, оскільки така поведінка відповідача обумовлена відмовою позивача від видачі розрахункового документа про прийняття грошових коштів в якості сплати за користування об`єктом; позивачем невірно трактовано п.5.1.6 договору, а саме, визначено подвійну плату, передбачену цим пунктом, як основний (орендний) платіж за користування об`єктом найму, а не відповідальність у вигляді неустойки у відповідності до змісту розділу 5 договору та приписів ст.785 ЦК України; враховуючи, що позивачем до суми основного боргу безпідставно включено суму неустойки, передбаченої п.5.6.1 договору, розрахунок пені, відсотків річних та інфляційних, на думку апелянта, є неправомірним; 07.02.2016 позивач надав відповідачу для підписання додаткову угоду до договору щодо збільшення розміру плати за користування об`єктом; непідписання вказаної угоди відповідачем свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо збільшення розміру плати за користування об`єктом; згідно з п.6.6 договору, у випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода в письмовому вигляді, однак позивач не звертався до відповідача із запереченнями проти продовження дії договору; проект додаткової угоди про зміну договору наданий відповідачеві для підпису 07.02.2016, що порушує умови п.6.6 договору; враховуючи фактичне продовження правовідносин між сторонами з найму, відсутність вимог позивача про повернення об`єкта найму з січня 2016 року, користування об`єктом з боку відповідача є правомірним та таким, що відповідає правовій суті укладеного договору; укладання жодної угоди про продовження договору закон не вимагає.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і що на момент відкриття провадження учасниками справи не подано клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін і суд не вбачав підстав для призначення такого розгляду з власної ініціативи - суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи, про що було зазначено в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Вказаною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 5 днів з дня вручення даної ухвали.

03.08.2019, у межах встановленого судом строку позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що передбачена у п.5.1.6 договору плата за користування об`єктом найму у подвійному розмірі та передбачений у ч.2 ст.785 ЦК України вид майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що полягає у сплаті наймачем, який не виконує обов`язку з повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення, мають різну правову природу; закон не містить заборони щодо одночасного стягнення неустойки і орендної плати.

15.08.2019 відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначає, що господарським судом Харківської області, Східним апеляційним господарським судом розглянуто справу №922/710/18 за позовом Кегичівської селищної ради Харківської області до ПП "Торгівельні ряди" про стягнення грошових коштів та розірвання договору оренди земельної ділянки та майна від 01.09.1998, укладеного між селищною радою та ТОВ "Кегичівський ринок" (правопопередником ПП "Торгівельні ряди"); Східним апеляційним господарським судом встановлено, що останній належно узгоджений сторонами розмір орендної плати за договором викладено у додатковій угоді від 01.01.2015, отже, жодних підстав для зміни розміру орендної плати за користування ФОП Аветісян А.Ю. об`єктом найму за договорами № 6, 8 від 15.06.2015 в ПП "Торгівельні ряди" не було; за умови відсутності права власності на земельну ділянку, яка є предметом найму, укладений договір може розглядатися лише як договір суборенди, однак позивачем не надано доказів наявності у нього права на укладення договору суборенди земельної ділянки; відсутність на території Кегичівського ринку майна, яке належить позивачеві та може бути предметом відповідного договору найму (оренди), підтверджується відповіддю Кегичівської селищної ради від 02.02.2017 на адвокатський запит адвоката Чижиченка Р.В., у якій зазначено, що ПП "Торгівельні ряди" є орендарем земельної ділянки комунальної власності для організації селищного постійно діючого ринку за адресою: смт. Кегичівка, вул. Миру, 30 (незасвідчену копію відповіді додано до пояснень); визначення предмету договору повністю відповідає визначенню земельної ділянки, наведеному у ст.79 Земельного Кодексу України; дозволу на передачу вказаної ділянки у суборенду Кегичівська селищна рада не надавала; договір оренди між сторонами в даній справі не був зареєстрований в установленому законом порядку, в даному договорі відсутній кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки, тому, на думку відповідача, вказаний договір не є договором оренди в розумінні Закону України "Про оренду землі", предмет договору є невизначеним настільки, що неможливо встановити (підтвердити або спростувати) обґрунтованість розміру орендної плати за цим договором і саму підставу її сплати.

В ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ст.210 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

15.06.2015 між ПП "Торгівельні ряди" (наймодавець) та ФОП Аветісян А.Ю. (наймач) було укладено: договір найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" № 6 та договір найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" № 8 (далі - договори). Як вбачається із вказаних договорів (а.с. 21 - 32), вони є тотожними за своїми умовами та відрізняються лише за номером торгового місця і розміром щомісячної орендної плати.

Згідно з п. 1.1. договорів позивач як наймодавець передав, а відповідач як наймач прийняв у тимчасове платне користування торговельне місце у вигляді ділянки із твердим покриттям (далі - об`єкт найму), яке розташоване на ринку ПП "Торгівельні ряди" за адресою: 64003, вул. Миру, 30, смт. Кегичівка Харківської області.

Згідно з п. 1.3. договорів, торгівельне місце було передано в тимчасове платне користування для торгівлі товарами на розсуд наймача з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.4. договорів, об`єкт найму вважається поверненим наймодавцю з часу підписання сторонами акта приймання-передачі про фактичне повернення майна з оренди.

Розмір плати за користування об`єктом найму в межах строку дії договору № 6 становив 470,00 грн. щомісячно (пункт 3.1.)

Розмір плати за користування об`єктом найму в межах строку дії договору № 8 становив 630,00 грн. щомісячно (пункт 3.1.)

Отже, у сумі розмір орендної плати складав 1100,00 грн.

Додатково сторони погодили, що наймач зобов`язаний здійснювати виплату орендної плати наймодавцю і поза межами строку дії договорів у випадку затримки з вини наймача повернення торговельних місць після припинення дії договорів, але вже у подвійному розмірі за період фактичного користування наймачем об`єктом найму до дня фактичної передачі об`єкта найму за актом приймання-передачі (п.5.1.6. договорів). Плата за користування об`єктом найму повинна була сплачуватись відповідачем помісячно в готівковій формі наперед до 20 числа щомісячно (п. 3.4., 4.1.2 договорів).

Відповідач зобов`язався мати всі необхідні документи для здійснення торгівлі у відповідності до правил торгівлі на ринках та вимог чинного законодавства (п. 4.1.3. договорів), дотримуватися правил торгівлі та вимог інших нормативно-правових актів, що регулюють торговельну діяльність на ринках, правил охорони праці, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм та вимог на об`єкті найму (п. 4.1.6. договорів), мати на об`єкті найму всі документи на право торгівлі на ринку та на товар, що реалізується, згідно з вимогами чинного законодавства України (п. 4.1.7. договорів).

Відповідно до п. 5.1. договорів, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань відповідач повинен нести відповідальність, передбачену чинним законодавством України, зокрема, за порушення строку перерахування плати за користування об`єктом найму, встановленого в п. 4.1.2 договорів, наймач сплачує пеню в розмірі 10% від суми боргу за кожний день прострочення (п. 5.1.1. договорів).

Згідно з п. 5.1.9. договорів, сплата штрафу, пені, встановлених цим договором та законодавством України, не звільняє сторони від виконання покладених на них зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 6.1. договорів, вони діють з 15.06.2015 по 05.01.2016 (але не більше одного року).

Отже, колегія суддів зазначає, що, як вбачається зі змісту вказаної норми, граничним терміном дії договорів є 15.06.2016.

За умовами п. 4.4.3. договорів, позивач має право виступати з ініціативою щодо внесення змін до договорів або їх дострокового розірвання у випадку несвоєчасної сплати плати за користування об`єктом найму або використання об`єкта найму на цілі, не обумовлені договором, недосягнення згоди про збільшення розміру плати за користування об`єктом найму, тощо.

Згідно з п. 6.4. договорів, їх дія припиняється внаслідок: закінчення строку дії; загибелі об`єкта найму; продажу об`єкта найму; дострокового його розірвання на вимогу наймодавця або наймача; банкрутства та/або ліквідації наймача або наймодавця; несплати наймачем плати за користування об`єктом найму більше трьох місяців; неузгодження з наймодавцем проведення капітального ремонту, реконструкції, переобладнання; інших підстав, передбачених законодавством.

У пункті 6.6. кожного з договорів сторони визначили, що у випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода у письмовому вигляді.

У матеріалах справи містяться копії проектів додаткових угод від 07.02.2016 до договору №7 від 15.06.2015, підписаних позивачем, в яких пропонується збільшити розмір орендної плати (а.с. 53, 54). Доказів направлення вказаних проектів відповідачеві та доказів того, що вони стосуються саме внесення змін до укладених між сторонами договорів №6 та №8 від 15.06.2015, позивачем не надано.

Разом з тим, апелянтом у скарзі зазначено, що 07.02.2016 позивач на підставі п.4.4.3 договорів надав відповідачу для підписання додаткову угоду щодо збільшення розміру плати за користування об`єктом; непідписання відповідачем додаткової угоди свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо збільшення розміру плати за користування об`єктом найму - тобто вищевказані обставини визнаються відповідачем.

Також у матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами будь-яких додаткових угод щодо продовження дії договорів №6 та №8 як після 05.01.2016 (кінцевої дати строку дії договору), так і після 15.06.2016 (тобто, після спливу граничного строку, протягом якого, згідно з домовленістю сторін, може діяти договір).

02.07.2016 позивач направив відповідачу претензію, отриману відповідачем 12.07.2016 (а.с. 55, 56), в якій зазначав, що листом від 16.02.2016 повідомляв відповідача про те, що договір оренди торгового місця не продовжено, однак, у зв`язку з тим, що належна відповідачеві мала архітектурна форма (споруда) знаходиться на відповідних торгових місцях №6 та №8, у відповідача виникла заборгованість за договорами оренди за період з 20.02.2016 у розмірі 8250,00 грн. У вказаній претензії позивач запропонував відповідачеві у строк до 18.07.2016 сплатити вищевказану суму та отримати про це фіскальний чек реєстратора розрахункових операцій ПП "Торгівельні ряди".

20.01.2017 позивач направив відповідачеві заяву про припинення договору оренди торгового місця з вимогою прибрати встановлену на ньому малу архітектурну форму та скласти і підписати з ПП "Торгівельні ряди" акт приймання-передачі про фактичне повернення майна (торгового місця) з оренди (а.с.57 - 59). Аналогічну заяву було також направлено позивачем відповідачеві 25.02.2017 (а.с. 60 - 62).

Вважаючи свої права порушеними та зазначаючи про неповернення відповідачем майна з оренди та про несплату коштів за користування вказаним майном (на підтвердження вказаної обставини ним надано довідку Ощадбанку про відсутність безготівкових зарахувань на рахунок ПП "Торгівельні ряди" у період з 01.01.2016 по 21.11.2016, а.с.45), позивач у лютому 2019 року звернувся до господарського суду Харківської області з позовом у даній справі, який було задоволено судом - з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як було встановлено вище, між сторонами у даній справі, укладено договори найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" № 6 та № 8 від 15.06.2015, якими визначено ряд прав та обов`язків сторін. Укладення вказаних договорів узгоджується з п.20 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.02 N57/188/84/105, у відповідності до якого Адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Вказані обставини відповідач визнає в апеляційній скарзі.

Разом з тим, у поясненнях від 15.08.2019 відповідач стверджує, що укладені між сторонами договори оренди торгових місць не є договорами оренди в розумінні Закону України "Про оренду землі", предмет договору є невизначеним настільки, що неможливо встановити (підтвердити або спростувати) обґрунтованість розміру орендної плати за цим договором і саму підставу її сплати, а також вказує на те, що відсутність на території Кегичівського ринку майна, яке належить позивачеві та може бути предметом відповідного договору найму (оренди), підтверджується відповіддю Кегичівської селищної ради від 02.02.2017 на адвокатський запит адвоката Чижиченка Р.В., у якій зазначено, що ПП "Торгівельні ряди" є орендарем земельної ділянки комунальної власності для організації селищного постійно діючого ринку за адресою: смт. Кегичівка, вул. Миру, 30 .

Тобто фактично апелянтом наведено інші підстави в обґрунтування заперечень проти задоволення позовних вимог та твердження, що суперечать його правовій позиції, викладеній в апеляційній скарзі, а також попередній поведінці (укладення з позивачем договорів оренди торгових місць та користування вказаними місцями із посиланням на продовження дії договору). На думку колегії суддів, відповідне не узгоджується з принципом добросовісності та недопустимості суперечливої поведінки, тобто поведінки, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у справі № 390/34/17 від 10.04.2019).

Також відповідачем, всупереч вимогам ч. 1 ст.74 ГПК України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - не доведено твердження про те, що договір оренди торгового місця на ринку, укладений в порядку п.20 Правил торгівлі на ринках, повинен відповідати всім вимогам, встановленим до договорів оренди землі.

Окрім того, відповідачем не обґрунтовано причин, з яких лист Кегичівської селищної ради від 02.02.2017, а також копію постанови Східного апеляційного господарського суду у справі №922/710/18, на яку посилається апелянт, ним не було подано до суду першої інстанції - зважаючи на те, що, як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду місцевий господарський суд повідомляв ФОП Аветісян А .Ю. про час та місце судових засідань.

У відповідності до ч.3 ст.269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає належними аргументами твердження відповідача про відсутність підстав для сплати орендної плати за договором, оскільки, відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів недійсності укладених між сторонами договорів №6 та №8 від 15.06.2015 в силу вимог закону або згідно з судовим рішенням.

Натомість, як було встановлено вище, в апеляційній скарзі ФОП Аветісян А. Ю. визнано факт укладення вказаних договорів у відповідності до вимог чинного законодавства, а також зазначено, що ФОП Аветісян А.Ю. користувалася орендованим майном та сплачувала орендну плату на виконання вказаних договорів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідні договори, якими встановлено певні права та обов`язки сторін, є обов`язковими до виконання у відповідності з приписами 526 ЦК України, ст.193 ГК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено вище та не заперечується сторонами, торгові місця, що є предметом договорів №6 та №8, орендодавець передав у встановленому договорами порядку орендареві, який продовжує користуватися відповідними торговими місцями по теперішній час. Тобто орендодавцем виконано передбачені договорами обов`язки.

Натомість, як встановлено місцевим господарським судом, орендар, який продовжує користуватися об`єктом оренди після закінчення строку дії договорів, з 20.02.2016 не сплачує за користування торговельним місцем, також на рахунок позивача не надходило безготівкових коштів від відповідача, про що свідчить довідка Ощадбанку від 21.11.2016 вих. № 43-683/16 (а.с.45).

Апелянт зазначає, що така поведінка відповідача обумовлена відмовою позивача від видачі розрахункового документа про прийняття грошових коштів в якості сплати за користування об`єктом. Разом з тим, будь-яких доказів такої відмови не надано відповідачем суду першої та апеляційної інстанції. Також ним не надано доказів вжиття ФОП Аветісян А.Ю. заходів, передбачених чинним законодавством на випадок ухилення кредитора від прийняття виконання зобов`язання, а саме - внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори (п.2 ч.1 ст.537 ЦК України). У матеріалах справи відсутні і будь-які докази, що свідчили б про вжиття відповідачем заходів щодо повернення позивачеві об`єкту оренди після закінчення дії договорів. Натомість, як вбачається з апеляційної скарги, відповідач продовжує користуватися відповідними торговими місцями, оскільки вважає договори оренди пролонгованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про доведеність тверджень позивача щодо безоплатного користування відповідачем об`єктом оренди як після 05.01.2016 (кінцевої дати строку дії договорів), так і після 15.06.2016 (тобто, після спливу граничного строку, протягом якого, згідно з домовленістю сторін, можуть діяти договори).

Апелянт вважає договори пролонгованими, посилаючись на ч.1 ст.764 ЦК України та п.6.6 договорів.

Стосовно вказаних тверджень колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Оскільки граничним терміном дії договорів є 15.06.2016 то у відповідності до ст.253 ЦК України, якою визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок - перебіг визначено ч.1 ст.764 ЦК України місячного строку розпочався 16.06.2016 та закінчився 18.07.2016 (з урахуванням приписів ч.5 ст.254 ЦК України та тієї обставини, що 16.07.2016 та 17.07.2016 - вихідні дні).

Як було встановлено вище, 02.07.2016, тобто у межах зазначеного місячного строку, позивач направив відповідачу претензію, отриману відповідачем 12.07.2016 (а.с. 55, 56), в якій зокрема зазначав, що договір оренди торгового місця не продовжено.

Отже, у межах встановленого законом та договорами (п.6.6) місячного строку наймачем отримано заперечення наймодавця стосовно безумовного поновлення договорів на раніше встановлений строк. Окрім того, колегія суддів враховує додаткову умову, встановлену п.6.6. договорів, відповідно до якої у випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода у письмовому вигляді.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається, що договори можуть бути визнані продовженими на той самий строк і на тих самих умовах виключно за наявності відповідної додаткової угоди у письмовому вигляді. Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, такої угоди ними укладено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає доведеною ту обставину, що дія договорів припинилася після 15.06.2016.

Відповідно, за період з 20.02.2016 (після припинення відповідачем орендних платежів) по 15.06.2016, позивачем правомірно, у відповідності до встановленого п.3.1 договорів розміру орендної плати (1100,00 грн. у загальній сумі на місяць), здійснено розрахунок заборгованості з орендної плати у розмірі 4400,00 грн. (а.с.46).

Відповідно до п. 5.1. договорів за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з договорами сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до вищевказаних норм договорів та Цивільного кодексу України, позивачем на суми прострочених платежів з орендної плати (виходячи з її розміру 1100,00 грн. на місяць) нараховано інфляційні втрати за періоди: з лютого 2016 року по січень 2019 року 456,50 грн., з березня 2016 року по січень 2019 року 434,50 грн., з квітня 2016 року по січень 2019 року 418,00 грн., з травня 2016 року по січень 2019 року 369,60 грн., - усього 1678,60 грн. (а.с.47), а також за ці ж періоди нараховано три проценти річних у розмірі 95,90 грн., 93,20 грн. 90,50 грн. та 87,80 грн. відповідно, -усього 367,40 грн. (а.с.49).

Згідно п. 5.1.1. договорів, за порушення строку перерахування коштів, встановленого в п. 4.1.2., наймач сплачує пеню в розмірі 10% від суми боргу за кожний день прострочення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені (а.с.51 - 52), за вищевказаний період (з лютого 2016 року по травень 2016 року) пеня не нараховувалася.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість з орендної плати у розмірі 4400,00 грн., а також нараховані на вказану суму інфляційні втрати в розмірі 1678,60 грн. та три проценти річних у розмірі 367,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно, в цій частині місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги.

Стосовно сум, заявлених позивачем до стягнення за період після 15.06.2016 (тобто після граничного терміну дії договорів), колегія суддів зазначає наступне.

Позивач посилається на п.5.1.6. договорів, відповідно до яких при затримці повернення з вини наймача торговельного місця після припинення дії цього договору наймач сплачує плату за користування об`єктом найму у подвійному розмірі до дня фактичної передачі об`єкта найму за актом приймання-передачі. Плата за користування об`єктом найму повинна була сплачуватись відповідачем помісячно в готівковій формі наперед до 20 числа щомісячно (п. 3.4., 4.1.2 договорів).

Отже, за період з 20.06.2016 по 21.01.2019 позивачем нараховано плату за користування об`єктом найму у подвійному розмірі згідно з п.5.1.6 договорів (1100,00 грн.*2 = 2200,00 грн.) на загальну суму 68200,00 грн., а також заявлено до стягнення нарахування на вказані суми - інфляційні втрати, три проценти річних, а також пеню за п. 5.1.1. договорів за періоди з 20.01.2018 по 20.01.2019.

Одночасно ним заявлено до стягнення з відповідача 68200,00 грн. неустойки за період з 15.06.2016 по 21.12.2018 (а.с.63) в порядку ч.2 ст. 785 ЦК України.

Як уже зазначалося, укладеними між сторонами договорами дійсно передбачено стягнення з наймача орендної плати за користування об`єктом найму у подвійному розмірі після припинення дії договорів.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч. 1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до ч.2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Тобто, як вбачається з системного аналізу вищевказаних норм, законодавцем передбачено певний порядок сплати наймачем за користування майном згідно з укладеним між сторонами договором у період його дії і відповідальність у вигляді неустойки у разі невиконання наймачем обов`язку щодо повернення речі після припинення врегульованих договором правовідносин.

Суд також враховує, що п.5.1.6. договорів, на який посилається позивач, знаходиться у розділі «Відповідальність сторін» (а.с.24). Тому колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що умови п.5.1.6 договорів є аналогічними приписам ст.785 ЦК України

За таких обставин, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном після припинення дії договору оренди є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/12949/16, від 17.12.2018 у справі № 906/1037/16.

Тому твердження позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що закон не містить заборони щодо одночасного стягнення неустойки і орендної плати, колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються зі змістом вищевказаних норм чинного законодавства та висновками Верховного Суду України, які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч.4 ст.236 ГПК України).

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, після закінчення дії договорів, тобто після припинення правовідносин, врегульованих укладеними між сторонами договорами, орендну плату в передбаченому договорами розмірі (та, відповідно, здійснені на неї нарахування) не може бути стягнуто з відповідача на користь позивача. Натомість, після припинення дії договорів підлягає стягненню лише неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, враховуючи, що, як було встановлено вище, відповідач після закінчення дії договорів (тобто після 15.06.2016) не виконав обов`язку з повернення об`єктів оренди і не довів у суді першої та апеляційної інстанції, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання даного зобов`язання - стягненню з відповідача на користь позивача за період після припинення дії договорів підлягає сума неустойки 68200,00 грн. згідно з наданим позивачем обґрунтованим розрахунком у відповідності до ч.2 ст.785 ЦК України (а.с.63). Тобто в цій частині судом першої інстанції також правомірно задоволено позовні вимоги.

Водночас у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 68200,00 грн. заборгованості з орендної плати за період з 20.06.2016 по 21.01.2019, а також здійснених за відповідний період нарахувань - 10986,40 грн. інфляційних втрат, 2719,60 грн. трьох процентів річних та 3565,00 грн. пені - має бути відмовлено з наведених вище підстав.

Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні, оскільки місцевим господарським судом внаслідок неправильного тлумачення ст. 759, 762, 785 ЦК України неправильно вирішено справу в частині стягнення з відповідача плати за користування орендованим майном поза межами дії договорів, а також сум інфляційних, річних та пені за цей же час.

Судові витрати (а саме, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги), згідно з ч.4 ст.129 ГПК України, підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог та розміру задоволених вимог апелянта.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.2 ч.1 ст.275, п.4 ч.1, ч.2 ст.277, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Аветісян Аревік Юріївни задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2019 у справі №922/335/19 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Аветісян Аревік Юріївни ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; відомості про дату народження відсутні) на користь Приватного підприємства "Торгівельні ряди" (64003, Харківська область, Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул. Миру, буд. 57; ) - суму в розмірі 74646,00 грн. (де: 4400,00 грн. - заборгованість з орендної плати за договорами; 1678,60 грн. - інфляційні втрати; 367,40 грн. - три відсотки річних від простроченої суми; 68200,00 грн. - неустойка).; витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1119,69 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 68200,00 грн. заборгованості з орендної плати, 10986,40 грн. інфляційних втрат, 2719,60 грн. трьох процентів річних та 3565,00 грн. пені - відмовити».

Стягнути з Приватного підприємства "Торгівельні ряди" (64003, Харківська область, Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул. Миру, буд. 57; ) на користь Фізичної особи - підприємця Аветісян Аревік Юріївни ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; відомості про дату народження відсутні) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1923,10 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.09.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль