номер провадження справи 12/53/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2019 Справа № 908/1943/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Соловйової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1943/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 65)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А)

про стягнення 54 437,88 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою від 24.07.2019 до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" про стягнення грошових коштів в порядку суброгації в сумі 40 273,76 грн., пені в сумі 9 334,69 грн., інфляції в сумі 4 051,54 грн. та трьох відсотків річних в сумі 777,89 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2019 позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 02.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1943/19, присвоєно справі номер провадження 12/53/19, визначено здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 02.09.2019 о 14:30.

В судове засідання 02.09.2019 представники сторін не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення представникам сторін копії ухвали суду від 02.08.2019.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не скористався, про причини неявки в судове засідання 12.08.2019 суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка в судове засідання 02.09.2019 представників сторін, належним чином повідомлених про дату та час розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті без їх участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (далі Страховик, позивач у справі) та ОСОБА_1 (далі Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № AZ 11-801892 від 02.07.2018, далі Договір.

Предметом даного Договору згідно із п. 8.4. є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, та пов`язані із, зокрема, володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (далі за текстом ТЗ) який зазначено як «забезпечений» у Полісі ОСЦПВ, який вказано в Частині 1 Договору.

Умовами п. 12.1 Договору визначено, що строк дії цього Договору відповідає строку дії Поліса ОСЦПВ, який зазначений у Частині 1 Договору.

Так, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована позивачем відповідно до Полісу № АМ/7405390. С трок дії вказаного полісу з 00 год. 00 хв. 06.07.2018 по 05.07.2019.

17 серпня 2018 о 17 год. 55 хв. в м. Черкаси на перехресті вулиць Смілянська та 30 років Перемоги, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «GREAT WALL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 Факт настання дорожньо - транспортної пригоди підтверджено довідкою № 920243 про дорожньо-транспортну пригоду від 17.08.2018, в якій зазначено, що дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п. п. 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та інших нормативних актів та Протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 139453 від 17.08.2018 щодо водія ОСОБА_2

Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.09.2018 у справі № 712/9970/18 винним у вчиненні вказаної дорожньо - транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 , який керував автомобілем «GREAT WALL», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" із заявою вхід. 678 від 22.08.2018 на виплату страхового відшкодування, в якому погодився з розрахунком страховика.

Страховиком складений страховий акт № 23255В/34/2018 від 27.08.2018, відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 40273, 76 грн.

На підставі вищевказаних документів Страховик здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 40273, 76 грн. шляхом перерахування на рахунок Страхувальника, вказаний у заяві на виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 93769 від 28.08.2018 (а.с. 36).

З посиланням на ті обставини, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «GREAT WALL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент вчинення ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6496286, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 40273, 76 грн.

Регресна вимога (заява на виплату страхового відшкодування) № 191 від 05.09.2018 про здійснення відшкодування шкоди в розмірі 40273, 76 грн. була надіслана позивачем відповідачу на адресу: 03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5 (а.с. 38).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаної регресної вимоги позивач надав суду копію рекомендованого повідомлення, з якого вбачається вручення 07.09.2018 представнику відповідача кореспонденції (а.с. 38).

Разом з тим, позивач, з посиланням на приписи п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 07.12.2018 по 30.07.2019 в сумі 9334, 69 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач також намагається стягнути з нього три проценти річних в сумі 777, 89 грн. та інфляційні витрати в сумі 4051, 54 грн.

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою між сторонами склалися правовідносини, пов`язані з виконанням умов договорів страхування, сторони досягли всіх їх суттєвих умов, а саме відносно предмету страхування, у тому числі страхової суми, дотримали його письмову форму, а тому відповідно до вимог ст. ст. 16 Закону України "Про страхування", приписів статей 627, 629, 979 ЦК України, ст. ст. 180, 181 ГК України вони вважаються укладеними. Право регресної вимоги позивача передбачено ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 993, 1166, 1191 ЦК України.

Так, статтею 27 Закону України Про страхування № 85/96-ВР від 07.03.1996 та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що кореспондується з вимогами статті 1166 ЦК України.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, в якості доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування потерпілій особі, позивачем надано:

- ремонтна калькуляція № 12295/34/2 від 22.08.2018 на суму 62272, 61 грн. вартості ремонту;

- страховий акт № 23255В/34/2018 від 27.08.2018, відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 40273, 76 грн.

В підтвердження завданих пошкоджень автомобілю Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1 позивачем надана довідка № 920243 про дорожньо-транспортну пригоду від 17.08.2018, Протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 139453 від 17.08.2018, заява про настання страхової події від 17.08.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" із заявою вхід. 678 від 22.08.2018 на виплату страхового відшкодування, в якому погодився з розрахунком страховика та просив позивача виплатити страхове відшкодування за відповідним реквізитами банківської картки.

Докази у справі свідчать, що позивач згідно оформлених вище документів, погоджених зі Страхувальником, перерахував страхове відшкодування в сумі 40273, 76 грн. на рахунок Страхувальника, що підтверджується наявною у справі належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 93769 від 28.08.2018 (а.с. 36).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Обов`язковість звернення позивача до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування чинним законодавством не передбачена. Вказана позиція також викладена в Оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-06/15/2014 від 14.01.2014 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування. Натомість перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки узгоджується із вищевказаними нормами.

Отже, в даному випадку позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов`язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із Регресною вимогою (заявою на виплату страхового відшкодування) № 191 від 05.09.2018, в якій просив здійснити відшкодування шкоди в сумі 40273, 76 грн. на відповідні реквізити, зазначені в заяві. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що вона була надіслана позивачем відповідачу на адресу:03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5 (а.с. 38).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаної регресної вимоги позивач надав суду копію рекомендованого повідомлення, з якого вбачається вручення 07.09.2018 представнику відповідача кореспонденції (а.с. 38).

У зв`язку з відсутністю регресної виплати зі сторони відповідача позивач у даній справі реалізував своє право вимоги про стягнення суми невиплаченого страхового відшкодування шляхом подання даного позову до господарського суду, що узгоджується з приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування".

У частині 1 статті 1188 Цивільного кодексу України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 Цивільного кодексу України). Отже, підставою для звернення страховика з регресною вимогою є саме виконання ним обов`язку з відшкодування шкоди за іншу особу.

З урахуванням приписів статей 993, 1191 Цивільного кодексу України слід зазначити, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, в розумінні статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 01.07.2004 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Із положень вказаної норми Закону вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та без експертизи пошкодженого майна.

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 22.2 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" визначено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Як визначено в абзаці 1 пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

В даному випадку позивач здійснив виплату страхового відшкодування в загальній сумі 40273, 76 грн., перерахувавши його на рахунок Страхувальника, що підтверджується наявною у справі належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 93769 від 28.08.2018 (а.с. 36).

Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 40273, 76 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що кореспондується із приписами ст. 993 ЦК України.

Приписи статті 9 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996 та статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють поняття франшизи, а саме франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами підпункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вина водія автомобіля «GREAT WALL», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 , посиланням на Протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 139453 від 17.08.2018, встановлена постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.09.2018 у справі № 712/9970/18. Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов`язковим для господарського суду в розумінні вимог ч. 4 статті 75 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Так, з наявного в матеріалах справи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/6496286, яким застрахований автомобіль «GREAT WALL», реєстраційний номер НОМЕР_2 передбачена франшиза в сумі 0,00 грн.

З наданого відповідачем до матеріалів справи полісу № АК/008299815 вбачається, що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди поліс діяв.

Таким чином, наявними у справі доказами доведено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «GREAT WALL», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська акціонерна страхова компанія АСКА"

Відтак, оскільки до позивача перейшло право регресних вимог до відповідача, враховуючи підтвердження сплати позивачем страхового відшкодування в загальній сумі 10845,36 грн., розмір страхового відшкодування, яке зобов`язаний відшкодувати відповідач за вирахуванням франшизи в сумі 0,00 грн. складає 40273, 76 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля «GREAT WALL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди, в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, і її розмір, та право регресного відшкодування виплаченої ним суми в розмірі 40273, 76 грн. на підставі статті 27 Закону України Про страхування, статті 993 ЦК України. Відповідач докази сплати страхового відшкодування на користь позивача станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" про стягнення грошових коштів в порядку суброгації в сумі 40 273,76 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Матеріали справи свідчать, що позивачем, з огляду на приписи на приписи п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нараховано пеню за загальний період з 07.12.2018 по 30.07.2019 в сумі 9334, 69 грн.

Пунктом 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 01.07.2004 визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із Регресною вимогою (заявою на виплату страхового відшкодування) № 191 від 05.09.2018, в якій просив здійснити відшкодування шкоди в сумі 40273, 76 грн. на відповідні реквізити, зазначені в заяві. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що вона була надіслана позивачем відповідачу на адресу: 03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5 (а.с. 38).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаної регресної вимоги позивач надав суду копію рекомендованого повідомлення, з якого вбачається вручення 07.09.2018 представнику відповідача кореспонденції (а.с. 38).

Отже, строк для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в сумі 40273, 76 грн. на користь позивача настав через 90 днів від 07.09.2018, тобто 06.12.2018, прострочка виникла з 07.12.2018.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України визначе6но, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Дослідивши розрахунок пені, здійснений позивачем суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивач нарахував пеню за період, який перевищує 6 місяців всупереч ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми Законодавство.

Пеня розрахована судом наступним чином:

1) на суму страхового відшкодування 40273,76 грн., строк оплати якої настав 06.12.2018, прострочка виникла з 07.12.2018

- за період з 07.12.2018 по 07.06.2019 (182 дні прострочення) від суми боргу 40273,76 грн. пеня (подвійна облікова ставка НБУ) складає 7229,42 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені становить 7229,42 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 7229,42 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання нарахував відповідачу три проценти річних за період з 07.12.2018 по 30.07.2019 в сумі 777,89 грн. та інфляційні витрати за період з 07.12.2018 по 30.07.2019 в сумі 4051,54 грн.

Наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за період з 07.12.2018 по 30.07.2019 здійснений у відповідності до приписів статті 625 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 777,89 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Дослідивши виконаний позивачем розрахунок інфляційних витрат суд дійшов висновку про їх перерахунок у зв`язку тим, що в ньому допущені помилки. Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство.

Інфляційні витрати розраховані судом наступним чином:

1) на суму страхового відшкодування 40273,76 грн., строк оплати якої настав 06.12.2018, прострочка виникла з 07.12.2018

- за період з грудня 2018 по липень 2019 від суми боргу 40273,76 грн. інфляційні витрати складають 1549,86 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат становить 1549,86 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" про стягнення інфляційних витрат підлягають задоволенню частково в сумі 1549,86 грн.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.09.2019, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 75, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 1 ст. 240, 247-252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", 03062, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 65, , суму страхового відшкодування в розмірі 40273 (сорок тисяч двісті сімдесят три) грн. 76 коп., пеню в сумі 7229 (сім тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 42 коп., три проценти річних в сумі 777 (сімсот сімдесят сім) грн. 89 коп., інфляційні витрати в сумі 1549 (одна тисяча п`ятсот сорок дев`ять) 86 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 1758 (одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім) грн. 43 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні іншої частини позову Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" відмовити.

Повне рішення складено 09.09.2019 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.