ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа№ 927/893/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2019

у справі № 927/893/18 (суддя Ноувен М.П.)

за первісним позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

про стягнення 67 908,04 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання недійсною окремої частини договору № 16-461-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі - ТОВ «Чернігівгаз Збут», відповідач) про стягнення 67 908,04 грн, у тому числі 55 924,27 пені та 11 983,77 грн 3 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №16-461-Н від 28.10.2016 щодо здійснення оплати за поставлений природний газ.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2019 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження зустрічну позовну заяву ТОВ «Чернігівгаз Збут» до НАК «Нафтогаз України» про визнання недійсною окремої частини договору; здійснено перехід до розгляду справи № 927/893/18 за первісним позовом НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «Чернігівгаз Збут» про стягнення 67 908,04 грн за правилами загального позовного провадження.

22.03.2019 ТОВ «Чернігівгаз Збут» звернулося до Господарського суду Чернігівської області з клопотанням про зупинення провадження у справі №927/893/18 до набрання законної сили рішенням у справі №826/9959/18, посилаючись на те, що вказані справи є взаємопов`язаними та при розгляді адміністративної справи №826/9959/18 буде вирішено питання щодо чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853, яке має суттєве значення для розгляду даної господарської справи, оскільки впливає на обґрунтованість заявлених у ній позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2019 у справі №927/893/18 клопотання ТОВ «Чернігівгаз Збут» про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у справі №927/893/18 до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/9959/18.

Зупиняючи провадження у справі, господарський суд виходив з того, що жодною зі сторін даної справи не заперечується, що при укладенні оспорюваного договору №16-461-Н від 28.10.2016 вони керувалися постановою Кабінету Міністрів України № 444 від 13.07.2016, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853; господарська справа № 927/893/18 є пов`язаною з адміністративною справою № 826/9959/18, яка розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва та за результатами розгляду якої буде вирішено питання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853, що має суттєве значення для розгляду даної справи, оскільки напряму впливає на обґрунтованість заявлених позовних вимог; спір про визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853 відноситься до спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про об`єктивну неможливість вирішення спору у даній справі до розгляду справи №826/9959/18.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що оскаржувана ухвала прийнята судом за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги позивач зазначав, що зупиняючи провадження у справі, суд посилався на пов`язаність вказаних справ та об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №826/9959/18, не звернувши уваги на те, що матеріали справи містять усі необхідні докази як поставки природного газу позивачем, так і несвоєчасної оплати відповідачем; відсутні підстави для визнання недійсним договору в частині, що стосується остаточного розрахунку за поставлений газ; посилання суду на положення постанови Кабінету Міністрів України № 444 від 13.07.2016 та № 853 від 26.10.2016, якими внесені зміни до типового договору купівлі-продажу природного газу, жодним чином не впливають на вирішення даного спору, оскільки укладений між сторонами договір не є типовим; сторони у даній справі не є сторонами в адміністративній справі №826/9959/18; необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 поновлено НАК «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2019 у справі № 927/893/18, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.07.2019, встановлено ТОВ «Чернігівгаз Збут» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду Чернігівської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач наголошував на тому, що предметом спору у даній справі за зустрічними позовом є вимога про визнання частково недійсним п. 6.1 договору, умови якого викладені на підставі п. 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444 та зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853; задоволення позову у справі №826/9959/18, визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853 матиме вирішальний вплив на рішення суду у даній справі; посилання апелянта на те, що ТОВ «Чернігівгаз Збут» було вчинено дії, що свідчать про схвалення спірного договору є безпідставними, оскільки останній на законодавчому рівні поставлений в нерівні умови поряд з позивачем, наслідком яких відповідач був позбавлений можливості відмовитись від укладення такого договору, так як дана обставина поставила б під загрозу постачання природного газу побутовим споживачам, для яких ТОВ «Чернігівгаз Збут» є єдиним постачальником природного газу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 продовжено строк розгляду апеляційної скарги НАК «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2019 у справі №927/893/18, у розгляді справи оголошено перерву на 11.09.2019.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

11.09.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вичерпний перелік підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі встановлений у ст. 227 ГПК України.

Пунктом п`ятим ч. 1 вказаної статті передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з`ясовує як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

При цьому суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, але й сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних преюдиційних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, проведення відповідних експертиз, а суду - на їх дослідження і оцінку.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовні та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Поділяючи правову позицію суду першої інстанції щодо доцільності зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом зустрічного позову у даній справі є вимога про визнання недійсною окремої частини договору, а саме: визнання частково недійсним пункту 6.1. договору купівлі-продажу природного газу №16-461-Н від 28.10.2016, укладеного між НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Чернігівгаз Збут» (далі - договір), а саме:

- тексту пункту 6.1. договору абз. 3: «… і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі , якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують 5 денний строк»;

- тексту пункту 6.1 договору абз. 6 повністю «Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту, до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, я кому була здійснена купівлі-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числі (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газу, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 р. № 2, ст.. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівлі-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк».

- тексту пункту 6.1. договору абз.7 повністю: «Покупець може ініціювати проведення розрахунків за природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту».

- тексту пункту 6.1. договору абз. 8 повністю: «Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк».

Позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що окремі положення пункту 6.1 договору суперечать Порядку перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20; Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Мінфіну №693/688 від 03.08.2015; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, безпосередньо у пункті 6.1 договору сторони вказали строки та порядок проведення між ними розрахунків, що визначений Примірним договором купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 444) з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853.

Водночас, предметом спору у справі №826/9959/18, яка перебуває в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва, є вимога про визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853 «Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій».

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, за результатами розгляду справи № 826/9959/18 буде вирішено питання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853, що має суттєве значення для розгляду даної справи, оскільки напряму впливає на обґрунтованість заявлених зустрічних позовних вимог.

При цьому, місцевим господарським судом враховано, що загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 Господарського кодексу України.

За приписами вказаної норми Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час прийняття оскаржуваної ухвали жодною зі сторін не заперечувалось, що при укладенні договору купівлі-продажу природного газу №16-461-Н від 28.10.2016 вони керувалися постановою Кабінету Міністрів України № 444 від 13.07.2016, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані справи є пов`язаними, адже у справі №826/9959/18, яка розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва, встановлюються обставини, що мають суттєве значення для розгляду справи №927/893/18 та впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі.

Твердження апелянта про те, що клопотання відповідача про зупинення розгляду даної справи до вирішення іншої, пов`язаної з нею справи, спрямоване на затягування судового розгляду та порушує розумні строки розгляду справи та не відповідає практиці Європейського суду з прав людини відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необґрунтовані.

Так, відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також на те, що в господарському судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування процесу.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування цієї статті Конвенції свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не можуть розумітись як обов`язок суду детально відповідати за кожен довід заявника. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і аргументів, які є важливими.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку зупинити провадження у справі з метою надання належної правової оцінки встановленим у іншій справі обставинам та аргументам учасників справи, всебічного і повного з`ясування і перевірки обставин, об`єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішенню спору, залежно від прийнятого рішення у іншій справі, яке матиме суттєве значення для вирішення даної справи.

Як було зазначено вище, обставини, встановлені при вирішенні справи № 826/9959/18, матимуть суттєве та істотне значення для розгляду даної справи, оскільки задоволення позову у вказаній адміністративній справі та відповідно визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 853 від 26.10.2016 буде свідчити про те, що зміст оспорюваного у даній справі пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу №16-461-Н від 28.10.2016 не відповідає нормам законодавства України, що безпосередньо стосується підстав і предмету позову у даній справі.

Таким чином, підставою для зупинення провадження у даній справі є неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами.

Крім того, оскільки спір про визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 відноситься до спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду справи №927/893/18 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №826/9959/18 у зв`язку з обмеженістю своєї юрисдикції.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/5425/18 колегією суддів відхиляються з огляду на те, що у зазначеній справі предметом касаційного оскарження була ухвала суду апеляційної інстанції про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/9959/18 Окружного адміністративного суду міста Києва.

Так, скасовуючи ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №910/5425/18, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, встановлених у справі №826/9959/18, фактично призвів би до перегляду справи по суті, виходячи з інших фактичних та правових підстав, що є недопустимим на стадії апеляційного провадження відповідно до вимог ГПК України.

У зазначеній постанові Верховний Суд наголосив на тому, що відповідно до ст. 269 ГПК України обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення зі справи, тоді як подальше визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 та можливе набрання цим рішенням суду законної сили (у разі настання такої обставини) може бути підставою лише для перегляду судових рішень з даної справи за нововиявленими обставинами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у даній справі суд апеляційної інстанції надає оцінку законності ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, а відтак, викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/5425/18 правові висновки щодо застосування норм права, а саме, ч. 5 ст. 227 ГПК України з урахуванням приписів ст. 269 ГПК України, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України для зупинення провадження у справі № 927/893/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/9959/18 Окружного адміністративного суду міста Києва, у зв`язку з чим подане відповідачем клопотання про зупинення провадження правомірно задоволено судом першої інстанції.

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом Чернігівської області від 26.03.2019 у справі №927/893/18 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284, 333 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2019 у справі № 927/893/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2019 у справі №927/893/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/893/18 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 16.09.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська