ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа №907/400/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.,

суддів Матущака О.І.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Термінал б/н від 24.06.2019 (вх. №01-05/2344/19 від 24.06.2019)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2019 (повний текст ухвали складено 24.06.2019)

про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні та залученні до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

у справі №907/400/18 (суддя: Ушак І.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Термінал, м. Тячів,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Тирба, с. Кричово,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Закарпатська митниця ДФС

про стягнення суми

За участю представників від:

позивача - Бойко В.В. адвокат;

відповідача - Стецяк Т.І. адвокат, Білас Л.В. представник;

від третьої особи не зявився;

ВСТАНОВИВ:

у липні 2018 року в Господарський суд Закарпатської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал» (далі по тексту - ТОВ «Термінал») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тирба» (далі по тексту - ТОВ «Тирба») про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Термінал» надано послуги місця доставки митних вантажів у митному режимі імпорту, а ТОВ «Тирба» отримавши їх, не здійснило оплати, передбаченої публічним договором, який укладений між сторонами.

20.06.2019 представник відповідача заявив клопотання, в якому просив суд першої інстанції повернутись зі стадії розгляду справи по суті до стадії розгляду справи в підготовчому провадженні з метою долучення додаткових доказів, які не були подані в підготовчому провадженні, а також, з цією ж метою, залучити Закарпатську митницю ДФС до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2019 зазначене клопотання представника відповідача задоволено. Постановлено повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні, продовжити підготовче засідання у цьому ж засіданні суду, залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Закарпатську митницю ДФС.

Вказана ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що для справедливого та неупередженого вирішення даного спору необхідно встановити фактичні обставини, які не підтверджуються та не спростовуються жодними наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, суд першої інстанції зазначає, що повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні зумовлене необхідністю вирішення питання про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Закарпатської митниці, з огляду на те, що спірні відносини сторін виникли щодо надання позивачем послуг відповідачеві на території зони митного контролю, яка створена згідно з рішеннями Закарпатської митниці ДФС.

Позивач (ТОВ «Термінал») із зазначеною ухвалою не погодився та оскаржив її в апеляційному порядку. При цьому, обґрунтовуючи можливість апеляційного перегляду вказаної ухвали окремо від рішення суду, посилався на те, що місцевий господарський суд постановив ухвалу, яка не передбачена ГПК України, чим вийшов за межі своїх повноважень, які визначені процесуальним законом. Окрім цього, апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції за результатами вирішення питання про повернення зі стадії розгляду справи по суті до підготовчого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки особа, яка її оскаржує, не зможе поновити свої права в інший спосіб, аніж її оскарження окремо від рішення суду, а оскарження вказаної ухвали разом з рішенням суду може бути неактуальним та суттєво впливає на результат розгляду справи.

За коротким змістом вимог апеляційної скарги позивач просить скасувати оскаржувану ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2019 в справі №907/400/18 як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи по суті, та направити справу для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Закарпатської митниці ДФС.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

1) суд першої інстанції свавільно та всупереч завдань господарського судочинства вирішив клопотання, розгляду якого мало передувати вирішення поважності причин пропуску строку його заявлення;

2) місцевий господарський суд вирішив клопотання про повернення в підготовче засідання не в межах та у спосіб, який визначений процесуальним законом, що є порушенням статті 19 Конституції України;

3) суд безпідставно зупинив розгляд справи по суті, чим затягнув розгляд справи та нівелював завдання господарського судочинства, яке полягає в швидкому розгляді справи;

4) суд першої інстанції порушив принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом оскільки, вирішивши клопотання про повернення в підготовче провадження, суд фактично скористався процесуальним інструментом, який не передбачений законом, внаслідок чого надав одній зі сторін у справі, а саме відповідачу, значну процесуальну перевагу, зокрема щодо можливості заявлення та вирішення клопотання про залучення третіх осіб та подання додаткових доказів;

5)залучивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, суд поставив позивача у процесуальне становище, коли на нього покладається додаткове процесуальне навантаження, яке зумовлене кількістю опонентів у судовому процесі;

6) місцевий господарський суд поставив позивача у процесуальне становище, коли на користь відповідача вчинені процесуальні дії, оскарження яких не передбачено процесуальним законом, внаслідок чого порушено баланс процесуальних прав та інтересів сторін у справі;

7) залучивши третю особу, суд підмінив інститут доказів та доказування інститутом залучення до участі у справі третьої особи, шляхом ототожнення їх змісту;

8) прийняття ухвали, якою суд повернувся до підготовчого провадження впливає на подальший розгляд справи, оскільки може змінювати межі доказування, коло учасників процесу, доказову базу, тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить суд повернути позивачу апеляційну скаргу без розгляду на підставі п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України, покликаючись на такі аргументи:

1) вважає що відсутні правові підстави для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду, оскільки ст. 255 ГПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, що підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, натомість не допускається оскарження інших ухвал, які не передбачені цією статтею.

При цьому, в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України відповідач покликається на необхідність врахування апеляційним господарським судом правових висновків Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, які викладені в постановах від 18.10.2018 у справі №912/1398/18, від 12.03.2019 у справі №918/361/18, в яких викладено правовий висновок про те, що процесуально-процедурні обмеження права на апеляціи?не оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлені з метою ефективного здіи?снення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляціи?ноі? інстанціі? та не ускладнюють і?м цеи? доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди саміи? суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляціи?не оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, і?х право лише відтерміновується до постановлення остаточного рішення у справі;

2) виключно за участі в справі Закарпатської митниці ДФС можливо встановити обставини про наявність чи відсутність порушеного права позивача в заявлених позовних вимогах, а саме про факт перебування транспортних засобів ТОВ «Тирба» при здійсненні митних формальностей в місці доставки митних вантажів, яке створене ТОВ «Термінал», однак поза межами зони митного контролю, що розташована на території останнього.

З цих підстав відповідач вважає, що суд першої інстанції правомірно залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Закарпатську митницю ДФС, оскільки нею здійснювалась діяльність в зоні митного контролю, яка була розташована в місці доставки митних вантажів, яке створене ТОВ «Термінал», а тому рішення в даній справі впливає на права або обов`язки щодо однієї зі сторін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Закарпатська митниця ДФС, в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.

Ухвала Західного апеляційного господарського суду від 09.08.2019, якою розгляд апеляційної скарги призначено на 09.09.2019, опублікована на веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/83536243.

Отже, Закарпатську митницю ДФС не було позбавлено об`єктивної можливості дізнатися про рух справи, що розглядається, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що Закарпатська митниця ДФС належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи, що в силу ч. 12 ст. 270, ч. 1 ст. 271 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Представник апелянта (ТОВ «Термінал») підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2019 в справі №907/400/18 як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи по суті, та направити справу для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Закарпатської митниці ДФС.

В судовому засіданні 09.09.2019 представник ТОВ «Термінал» додатково пояснив, що чинним ГПК України не передбачено можливості процесуального переходу на попередню стадію розгляду справи, оскільки при цьому місцевому господарському суду слід було б переглянути власну ухвалу від 18.03.2019 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, що є неприпустимим і в силу ч. 1 ст. 25 ГПК України належить виключно до компетенції суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача (ТОВ «Тирба») в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши доводи й заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційним господарським судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.07.2018 у справі №907/400/18 позовну заяву ТОВ «Термінал» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, а відповідачеві встановлено строк до 26.07.2018 для надання суду документально та нормативно обґрунтованого відзиву на позовну заяву.

В подальшому строк підготовчого провадження продовжувався, а підготовче засідання відкладалось на 19.09.2018 (згідно з ухвалою від 09.08.2018), на 23.10.2018 (згідно з ухвалою від 19.09.2018), на 09.11.2018 (згідно з ухвалою від 23.10.2018), на 07.12.2018 (згідно з оголошеною в судовому засіданні 09.11.2018 перервою), на 15.01.2019 (згідно з ухвалою від 07.12.2018), на 05.02.2019 (згідно з оголошеною в судовому засіданні 15.01.2019 перервою), на 18.03.2019 (згідно з ухвалою від 14.02.2019).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 ГПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Отже, апеляційним господарським судом встановлено, що з метою виконання завдання підготовчого провадження судом першої інстанції протягом тривалого часу (майже 9 місяців) проведено більш як сім підготовчих засідань.

Згідно з ч. 2 ст. 177 ГПК України, підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

На виконання зазначених вимог процесуального закону, в судовому засіданні 18.03.2019, в якому були присутні уповноважені представники сторін у справі, ухвалою закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті на 17.04.2019.

При цьому, зазначену ухвалу місцевий господарський суд мотивував тим, що сторонам було надано достатньо можливостей подати суду власні письмові позиції по суті спірних відносин у межах строків визначених процесуальним законом та розумних строків, що оцінювалися залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору, матеріали справи містять документально та нормативно обґрунтовані позиції сторін по суті спору, за наявності яких спір може бути вирішено судом (а.с.142,т.25).

Згідно п.1 ч. 1ст. 177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Натомість, ч.1 ст. 194 ГПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.

Отже, розгляд справи по суті, за наслідками якого вирішується спір, безпосередньо формується з наслідків підготовчого провадження, в якому остаточно визначається предмет спору, характер спірних правовідносин, позовних вимог та склад учасників судового процесу.

Згідно із ст.ст. 113, 118 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Поновлення та продовження процесуальних строків встановлені статтею 119 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приписами ст. 207 ГПК України передбачено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що строк підготовчого провадження не може бути поновлении? судом навіть за наявності поважних причин, що зумовлено, зокрема, необхідністю дотримання принципів стадіи?ності господарського процесу та правовоі? визначеності, а також метою недопущення зловживання процесуальними правами тією чи іншою стороною.

Окрім того, апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачем або його уповноваженими представниками (директор ТОВ «Тирба» - Стойка В.В., адвокат Розман С.Ю., адвокат Варга Д.Д., адвокат Білас Л.В., адвокат Стецяк Т.І.) в підготовчих засіданнях, які проводились місцевим господарським судом, протягом тривалого часу (майже 9 місяців), не заявлялось клопотання, яке стало предметом розгляду оскаржуваної ухвали.

При цьому, відповідач не клопотав про поновлення пропущеного строку для залучення Закарпатської митниці ДФС та не просив визнати поважними причини пропуску такого строку.

Отже, відповідач не вказав, а господарський суд не встановив обставини, які перешкоджали відповідачу своєчасно подати клопотання, що стало предметом розгляду оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних

з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином вищенаведені норми процесуального закону регламентують принцип диспозитивності судового процесу, згідно з яким особа самостійно здійснює свої процесуальні права та обов`язки без втручання суду.

Зокрема, і з цих підстав, суд першої інстанції був позбавлений права поновлювати пропущений стороною процесуальний строк без обґрунтованої заяви учасника процесу.

Оскільки наслідком подання заяв, скарг і документів згідно з ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК Украі?ни є залишення і?х без розгляду, суд першої інстанції не мав правових підстав брати подане клопотання відповідача до уваги та враховувати зазначені у ньому обставини та доводи.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив клопотання, розгляду якого мало передувати вирішення поважності причин пропуску строку його заявлення, чим безпідставно зупинив розгляд справи по суті.

Тобто, апеляційний господарський приходить до висновку, що суд першої інстанції вчинив процесуальну дію (повернення до підготовчого провадження або поновлення підготовчого провадження), яка не передбачена процесуальним законом, шляхом розгляду по суті клопотання сторони, що в силу вимог ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК Украі?ни підлягало залишенню без розгляду з підстав його подання за межами підготовчого провадження.

При цьому, апеляційним господарським судом не аналізуються доводи апелянта про те, що залучивши третю особу, суд першої інстанції підмінив інститут доказів та доказування, інститутом залучення до участі в справі третіх осіб, шляхом ототожнення їх змісту, оскільки встановивши заявлення спірного клопотання поза межами підготовчого провадження, у місцевого господарського суду були наявні процесуальні підстави для залишення цього клопотання без розгляду, не аналізуючи заявлені в ньому доводи по суті. З цих ж підстав, не аналізуються й заперечення відповідача про те, що виключно за участі в справі Закарпатської митниці ДФС можливо встановити обставини про наявність чи відсутність порушеного права позивача в заявлених позовних вимогах, а саме про факт перебування транспортних засобів ТОВ «Тирба» при здійсненні митних формальностей в місці доставки митних вантажів, яке створене ТОВ «Термінал», однак поза межами зони митного контролю, що розташована на території останнього.

Після закриття підготовчого провадження, відповідачем подавалися нові докази та надавалися письмові пояснення (заперечення) і т.д., які також поставлені у основу оскаржуваної ухвали.

Зі змісту ст. 80 ГПК України вбачається, що суд може прии?няти до розгляду докази, подані стороною на стадіі? розгляду справи по суті, коли встановить, що сторона не мала можливості подати і?х у визначении? законом або судом строк з причин, що не залежали від неі?.

Водночас, правовою підставою для повернення зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження, місцевий господарський суд аргументував необхідністю вирішення питання про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Закарпатської митниці, з огляду на те, що спірні відносини сторін виникли щодо надання позивачем послуг відповідачеві на території зони митного контролю, яка створена згідно з рішеннями Закарпатської митниці ДФС за №30500/0057 від 02.02.2015 та за №30500/0063 від 02.02.2015 про створення постійної та тимчасової зон митного контролю з план-схемами (а.с.21-24,т.26), які були додані відповідачем до заяви від 20.06.2019 (вх. №0231-07/8838/19 від 20.06.2019) (а.с.6-11,т.26).

Отже, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що прийняття судом до розгляду доказів без належного на це обґрунтування учасника справи, що їх подав, після завершення підготовчого провадження - не відповідає вимогам процесуального закону та повинно оформлятись належним чином.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що повернення зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження впливає на подальший розгляд справи, оскільки змінює межі доказування, коло учасників процесу, доказову базу, тощо.

Надаючи оцінку аргументам відповідача, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 254 ГПК України передбачено, що ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст. 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені ст.255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Буквальне тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена лише в тих випадках, коли ГПК України містить норму, якою це дозволено.

Конституційний Суд України, розглядаючи положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, дійшов до висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження (абзац 2 п.п 3.2. рішення Конституційного Суду України від 27.01.2010 за №3-рп/2010).

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №18/1544-10 (провадження №12-127гс18)

З системного аналізу ГПК України вбачається, що пряма заборона на оскарження судових рішень (в розумінні ч. 1 ст. 232 ГПК України) міститься лише в двох процесуальних нормах, а саме ч. 3 ст. 154 ГПК України, яка стосується заборони оскарження судового наказу в апеляційному порядку, та ч. 2 ст. 189 ГПК України за змістом якої ухвала про припинення врегулювання спору за участю судді оскарженню не підлягає.

Отже, решта судових рішень, які, виходячи з ч. 1 ст. 232 ГПК України, передбачені процесуальним законом, зокрема ухвал, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, проте їх оскарження разом з рішенням суду або окремо від рішення суду, залежить від того, чи включена відповідна ухвала до переліку, який визначений ч. 1 ст. 255 ГПК України.

При цьому, апеляційний господарський суд відзначає, що ГПК України розмежовує можливість апеляційного оскарження ухвал разом чи окремо від рішення суду виходячи з обсягу всіх процесуально допустимих ухвал (тобто таких, постановлення або ухвалення яких передбачені ГПК України).

Частиною 2 ст. 232 ГПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Отже, зі змісту наведеної норми вбачається, що суд постановляє ухвали тільки у випадках, передбачених ГПК України.

Тобто, постановлення ухвал, які не передбачені процесуальним законом - не допускається.

Зазначений висновок узгоджується й із конституційною нормою прямої дії, а саме ст. 19 Конституції України, за змістом якої суди діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Окрім того, ст. 1 ГПК України передбачено, що призначення Господарського процесуального кодексу України зводиться до визначення юрисдикції та повноваження господарських судів, встановлення порядку здійснення судочинства у господарських судах.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що ГПК України не містить заборон щодо апеляційного оскарження окремо від рішення суду ухвал, постановлення або ухвалення яких процесуальним кодексом не передбачено.

У зв`язку з цим, процесуальні норми, які регламентують можливість апеляційного оскарження окремо від рішення суду ухвал, що передбачені ГПК України, не можуть застосовуватись до ухвал, постановлення або ухвалення яких не передбачено процесуальним кодексом.

Тобто, до дій, вчинення яких не допускається ст.19 Конституції України - не можуть поширюватись положення ГПК України.

Апеляційним господарський суд також звертає увагу, що ГПК України не передбачає можливості постановлення ухвали про повернення до підготовчого провадження, у зв`язку з чим приходить до висновку, що предметом апеляційного оскарження в даній справі є ухвала суду першої інстанції, постановлення якої не передбачено законом.

Тобто, оскаржувана апелянтом ухвала, постановлена поза межами компетенції місцевого господарського суду.

У зв`язку з цим, ГПК України не містить ані дозволу, ані заборони, щодо апеляційного оскарження такої ухвали.

Апеляційний господарський суд вважає, що правовий висновок, який викладений у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №912/1398/18 та від 12.03.2019 у справі №918/361/18 та на який посилається відповідач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у даній справі, оскільки фактичні обставини за яких відбувається апеляційне оскарження у цих справах суттєво різниться.

Відмінність цих справ, а відтак і відсутність підстав для застосування правових висновків, які викладені в них, до даної справи за №907/400/18 вбачається в тому, що застосування ч. 2 ст. 254 ГПК України щодо можливості або неможливості апеляційного оскарження ухвал окремо від рішення суду, стосується лише тих ухвал, постановлення або ухвалення яких передбачено процесуальним кодексом.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати процесуально-правовий підхід, викладений постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 в справі №243/6674/17-к, якою, за наслідками вирішення виключної процесуально-правової проблеми зроблено висновок про те, що в разі постановлення судом першої інстанції ухвали, що не передбачена нормами процесуального закону, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності лише з формальних підстав, оскільки право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України.

При цьому, той факт, що вищезазначена постанова Великої Палати Верховного Суду стосується розгляду кримінальної справи, а не господарської, не відіграє значення при застосуванні зроблених в ній правових висновків, оскільки стосується загальнотеоретичних засад та підходів у процесуальному праві.

Окрім того, апеляційний господарський суд враховує правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №756/671/16-ц, за змістом якої судові рішення постановлення або ухвалення яких не передбачено процесуальним кодексом можуть бути оскаржені лише у випадку, коли скаржник доведе апеляційному господарському суду виняткові обставини за яких процесуальні порушення допущені судом першої інстанції не зможуть бути виправлені пізніше, тобто при оскарженні судового рішення разом з рішенням суду.

Оцінивши зазначені апелянтом аргументи, з урахуванням вищезазначеного та фактичних обставин у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, не зможуть бути виправлені пізніше, при оскарженні ухвали разом з рішенням суду, так як ГПК України не наділяє апеляційний господарський суд повноваженнями виключати зі складу учасників справи залучену судом першої інстанції третю особу, а також виключати певні докази з переліку прийнятих до розгляду судом першої інстанції доказів. Зазначене узгоджується основними засадами (принципами) господарського судочинства, які передбачені ст. 3 ГПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, ГПК України пов`язує процесуальну необхідність направлення справи для продовження розгляду з обставиною неможливості здійснення подальшого розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.ч 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 191 цього Кодексу.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про направлення справи для продовження розгляду справи по суті, то розподіл судових витрат слід здійснити суду першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 260, 269, 270, 277, 280, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал» задоволити.

2.Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2019 у справі №907/400/18 скасувати.

3. Справу направити до Господарського суду Закарпатської області для продовження розгляду по суті спору.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

5. Порядок і строк оскарження встановлені ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.09.2019.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Якімець Г.Г.