ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа№ 910/3810/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Добрицька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Овчарук А.О.;

від відповідача: Болдін В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 (повний текст рішення складено 19.06.2019)

у справі № 910/3810/18 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 817 833,06 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 1 163 536,90 грн. основної заборгованості, пені у сумі 34 901,10 грн, втрат від інфляції у сумі 41 218,59 грн. та 3 % річних у сумі 9 437,14 грн., а всього - 1 249 093,73 грн.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду № від 13.07.2016 р. щодо своєчасної сплати вартості комплексу робіт по об`єкту "Реконструкція технологічного зв`язку ДК "Укртрансгаз" на дільниці Боярка-Яготин", внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

16.05.2018 р. позивач подав до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача основний борг у сумі 1 163 536,90 грн., пеню у сумі 34 901,10 грн., інфляційні втрати у сумі 51 195,62 грн. та 3 % річних у сумі 13 777,26 грн., всього - 1 263 415,87 грн.

21.05.2018 позивач подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що 17.05.2018 р. АТ "Укртрансгаз" перерахувало на користь ТОВ "Свемон-Захід 1948" грошові кошти у сумі 445 582,81 грн., із призначенням платежу - часткова оплата БМР Боярка-Яготин акт № 10-403 від 07.11.2017 р. У зв`язку з чим, у поданій заяві про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути 817 833,06 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2018 р. провадження у справі за позовом ТОВ "Свемон-Захід 1948" було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 р. ухвалу суду першої інстанції від 15.06.2018 р. скасовано, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 717 954,08 грн. залишено без розгляду.

В частині заборгованості у сумі 99 878,98 грн. позов було задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" основний борг у сумі 48 683 грн. 36 коп., інфляційні втрати у сумі 51 195 грн. 62 коп., судовий збір за розгляд позовної заяви у сумі 1 498 грн. 19 коп., судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 1 762 грн. 00 коп.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6 685 грн. 91 коп.

Залишаючи позов без розгляду в частині стягнення основної заборгованості у сумі 717 954,08 грн., суд першої інстанції врахував заяву позивача про залишення без розгляду позовних вимог про стягнення 717 954,08 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 99 878,98 грн., суд першої інстанції дійшов до висновку, що станом на 14.06.2018 р. у відповідача за договором підряду № від 13.07.2016 р. була наявна така заборгованість: основний борг у сумі 48 683,36 грн. (445 582,81 грн. (заборгованість) - 396 899, 45 грн. (оплата згідно зі ст. 534 ЦК України); інфляційні втрати у сумі 51 195,62 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3810/18 в частині задоволених вимог і в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи подані заяви про зменшення розміру позовних вимог та про залишення позову без розгляду в частині, суд першої інстанції повинен був розглядати позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи у розмірі 99 878,98 грн. Враховуючи наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень заборгованість за виконані роботи за договором, яку просив стягнути позивач, повністю відсутня, чого не було враховано судом першої інстанції. Крім того, апелянт вказував на неправомірність застосування судом першої інстанції 534 ЦК України у даних правовідносинах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями, справу № 910/3810/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 11.09.2019 року.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 року № 09.1-08/3580/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці та судді Сітайло Л.Г. на лікарняному.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2019 року для розгляду справи №910/3810/18 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі №910/3810/18.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

13.07.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" (підрядник) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) був укладений договір підряду № (далі - договір), відповідно до якого підрядник приймає на себе зобов`язання власними та залученими силами та засобами виконати комплекс робіт по об`єкту "Реконструкція технологічного звязку ДК "Укртрансгаз" на дільниці Боярка-Яготин" та здати в установлений договором строк закінчений будівництвом об`єкт відповідно до договірної документації, а також поставити обладнання (устаткування) і матеріали згідно зі специфікаціями (п. 1.1). Місцем поставки обладнання є: склад філії "Управління "Укргазтехзв`язок", на умовах DDP (Інкотермс 2 000 р.) (п. 2.1).

Відповідно до п. 3.1. договору вартість по договору відповідно до розрахунку договірної ціни складає 24 597 194,40 грн., у тому числі і вартість будівельно-монтажних робіт у сумі 24 132 951,25 грн.

Замовник здійснює платежі за виконані роботи на підставі підписаних уповноваженими представниками сторін документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість: акта виконаних робіт (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), протоколу вимірювань та протоколу пусконалагоджувальних робіт, підтвердження відпускної ціни постачальника обладнання, виконавчої документації (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору розрахунки з підрядником здійснюються по факту виконаних робіт протягом 40 днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Пунктом 3.6 договору передбачена недоплата замовником по кожному акту виконаних робіт та поставленого обладнання в розмірі 5 % від суми відповідного акта. Остаточний розрахунок за виконані роботи буде здійснений замовником після закінчення всіх робіт, передбачених договором та підписання акту введення в експлуатацію (реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації в ДП "Держархбудінспекція"). Порядок і черговість здавання об`єкту, обов`язки сторін визначаються у узгодженому плані-графіку виконання робіт (п. 4.1 договору).

Пунктом п. 5.2. договору передбачений строк виконання робіт - протягом 12 місяців з моменту отримання підрядником письмового дозволу замовника про початок виконання робіт та/або відповідно до календарного плану-графіку.

Відповідно до п. 6.1.5 договору замовник зобов`язаний прийняти в установленому порядку та оплатити виконані роботи.

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині виконання сторонами зобов`язань щодо розрахунків - до їх повного виконання (п. 5.4 договору).

Згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт № 10-403 від 07.11.2017 позивачем виконано роботи на суму 469 034 грн. 54 коп.

Згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт № 11-403 від 14.11.2017 позивач виконав роботи на суму 755 741 грн. 14 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що відповідачем не було оплачено вартість виконаних позивачем робіт, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором у загальній сумі 1 163 536 грн. 90 коп. (з урахуванням п. 3.6. договору)

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, окрім 1 163 536 грн. 90 коп. основного боргу, просив стягнути з відповідача 34 901 грн. 10 коп. пені, 9 437 грн. 14 коп. 3 % річних та 41 218 грн. 59 коп. інфляційних втрат, що разом становить 1 249 093 грн. 73 коп.

В процесі судового розгляду позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути 1 263 415 грн. 87 коп., з яких: 1 163 536 грн. 90 коп. основний борг, 34 901 грн. 10 коп. пеня, 13 777 грн. 26 коп. 3% річних та 51 195 грн. 62 коп. інфляційні втрати.

Пізніше позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 817 833 грн. 06 коп. заборгованості за виконані роботи за договором, 15 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 12 267 грн. 51 коп. витрат по сплаті судового збору, а також просив суд повернути з державного бюджету України 6 683 грн. 73 коп. надмірно сплаченого судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 717 954,08 грн. залишено без розгляду.

В частині заборгованості у сумі 99 878,98 грн. позов було задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" основний борг у сумі 48 683 грн. 36 коп., інфляційні втрати у сумі 51 195 грн. 62 коп., судовий збір за розгляд позовної заяви у сумі 1 498 грн. 19 коп., судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 1 762 грн. 00 коп.

Залишаючи позов без розгляду в частині стягнення основної заборгованості у сумі 717 954,08 грн., суд першої інстанції врахував заяву позивача про залишення без розгляду позовних вимог про стягнення 717 954,08 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині 99 878,98 грн., суд першої інстанції дійшов до висновку, що станом на 14.06.2018 р. у відповідача за договором підряду № від 13.07.2016 р. була наявна така заборгованість: основний борг у сумі 48 683,36 грн. (445 582,81 грн. (заборгованість) - 396 899, 45 грн. (оплата згідно зі ст. 534 ЦК України); інфляційні втрати у сумі 51 195,62 грн.

В той же час, як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги, предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду є ухвалене у справі № 920/13/18 рішення в частині задоволених позовних у сумі 99 878,98 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, договір № від 13.07.2016 р., за своєю правовою природою є договором підряду з елементами договору поставки, тобто змішаним, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 та окремих положень глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодекс України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань, з урахуванням положень п. 3.6 договору щодо утримання 5 % від суми кожного акту, позивач виконав роботи на загальну суму 1 163 536,90 грн., що підтверджується наявними у справі актами виконаних будівельних робіт № 10-403 від 07.11.2017 р. та № 11-403 від 14.11.2017 р.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість виконаних робіт на суму 1 163 536,90 грн. не оплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся із позовом до суду про стягнення заборгованості з вартості виконаних робіт у вказаній сумі, на яку нарахував пеню та матеріальні втрати.

Як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції даної справи відповідач сплатив частину заборгованості у сумі 445 582,81 грн. У зв`язку із такими обставинами позивач подав заяву про зменшення позовних вимог від 21.05.2018 р.

Так, у поданій заяві позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 817 833,06 грн. Вказану суму позивач зарахував у порядку, визначеному ст. 534 ЦК України, тобто, спочатку в рахунок відшкодування пені та 3 % річних на загальну суму 48 683,36 грн., а потім основного боргу на суму 396 899, 45 грн. (445 582,81 грн. - 48 683,36 грн.).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

В той же час, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує із засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Позивач має право в будь-який момент до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву.

В той же час, колегія суддів відзначає, що подача такої заяви не змінює ні предмет ні підстави позову, а лише змінює кількісні показники за тими ж самими вимогами, а тому вона повинна розглядатись в контексті з заявленими в позовній заяві вимогами та доводами.

Розглядаючи в сукупності подані позивачем позовну заяву та заяви про збільшення та відповідне зменшення позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем оплачені відповідачем суми були зараховані в порядку, передбаченому ст. 534 ЦК України, а тому доводи апелянта, що у заяві про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути лише 817 833,06 грн. основної заборгованості за договором, колегією суддів відхиляються.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості в загальному розмірі 817 833,06 грн., яка складалась з основного боргу у сумі 766 637,44 грн. (1 163 536,90 грн. - 396 899,45 грн.) та інфляційні втрати у сумі 51 195,62 грн.

В подальшому, відповідачем було сплачено 717 954,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3301 від 13.06.2018.

У письмових поясненнях від 14.06.2018 позивач просив залишити без розгляду частину позовних вимог у сумі 717 954,08 грн.

Вказане клопотання було задоволено судом першої інстанції та рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 позов в частині стягнення 717 954,08 грн. основної заборгованості було залишено без розгляду.

В той же час, рішення суду першої інстанції, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, в частині залишення позову без розгляду апеляційним господарським судом не переглядається.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на неправомірність застосування позивачем та судом першої інстанції 534 ЦК України під час зарахування оплачених відповідачем коштів. Стосовно даного твердження колегія судів зазначає наступне.

Згідно з наданими до матеріалів справи платіжним дорученням № 2752 від 16.05.2018 про перерахування коштів у сумі 445 582,81 грн. та платіжним дорученням № 3301 від 13.06.2018 р. про перерахування 717 954,08 грн., у призначенні платежу відповідач вказав "часткова оплата БМР-Яготин акт № 10-403 від 07.11.2017 р.; договір № від 13.07.2016 р. та часткова оплата БМР-Яготин акт № 11-403 від 14.11.2017 р.; договір № від 13.07.2016 р." (відповідно).

Стаття 534 ЦК визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням. А саме, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

- у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Можливість застосування ст.534 ЦК України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст.534 ЦПК України застосовуватися не може.

У випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України.

Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004р. № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95., згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

В той же час, в призначеннях платежів відповідач вказував інформацію, що такі кошти були сплаченні в якості часткової оплати по акту № 10-403 від 07.11.2017 р. (договір № від 13.07.2016 р.) та акту № 11-403 від 14.11.2017 р. (договір № від 13.07.2016 р.) відповідно, а тому суд першої інстанції вірно встановив, що в даному випадку розподіл коштів може здійснюватись саме кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України.

Крім того, вирішуючи питання про правову природу коштів, які позивач просив стягнути, враховуючи суперечливість сторін з даного приводу, суд першої інстанції правомірно виходив з принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 14 ГПК України, відповідно до якого судовий спір розглядається в межах заявлених позивачем вимог (викладених у письмовому вигляді).

Так, згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та колегією суддів відхиляються.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно встановив, що оскільки договором порядок зарахування сплачених позивачем коштів не визначений, враховуючи призначення платежів, відповідно до ст. 534 ЦК України позивач, у першу чергу, зі сплачених коштів погасив проценти та пеню, а в другу чергу - частину основної суми боргу.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що у зв`язку із залишенням позову без розгляду на суму 717 954,08 грн. та частковим погашенням відповідачем заборгованості на суму 445 582,81 грн., що були враховані у порядку черговості згідно зі статтею 534 ЦК України, пеня (34 901,10 грн.) та 3 % річних (13 777,26 грн.) у загальній сумі 48 683,36 грн. є такими, що повністю оплачені відповідачем; основний борг є оплаченим на суму 396 899, 45 грн. (445 582,81 грн. - 48 683,36 грн.).

А тому, станом на момент винесення рішення у даному спорі за договором підряду № від 13.07.2016 р. була наявна така заборгованість:

- основний борг у сумі 48 683,36 грн. (445 582,81 грн. (заборгованість) - 396 899, 45 грн. (оплата згідно зі ст. 534 ЦК України);

- інфляційні втрати у сумі 51 195,62 грн.,

що разом склало 99 878,98 грн.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріали справи не містять доказів оплати основної заборгованості за виконані роботи у сумі 48 683,36 грн., позовна вимога в цій частині правомірно була задоволена судом першої інстанції.

Твердження відповідача, що позивачем не було виконано своїх зобов`язань за договором відповідно до плану-графіку, тому відповідач, керуючись п.11.1. договору призупинив оплату за договором до повного виконання позивачем своїх зобов`язань, спростовуються наступним.

Відповідно до п.11.1. договору підряду, замовник може призупинити дію цього договору, зокрема, за обставин відставання з вини підрядника у виконанні план-графіків виконання робіт більш ніж на один місяць (за виключенням дій обставин непереборної сили, погодних умов та несвоєчасного фінансування об`єкту з боку підрядника) на підставі підтверджуючих документів.

Згідно з п.11.4. вказаного договору сторона, що прийняла рішення про призупинення робіт або розірвання договору, повідомляє про це письмово іншу сторону не менше ніж за 30 днів до вступу в дію такого рішення, і, якщо протягом цього строку обставини, що зумовили таке рішення, не змінились, сторона, що проявила ініціативу, має право розірвати договір в передбаченому діючим законодавством порядку.

Відповідачем як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час розгляду справи апеляційний судом не подано доказів відставання чи невиконання підрядником зобов`язань за договором відповідно до плану-графіку. У матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення замовником підрядника про призупинення робіт або розірвання договору у зв`язку з неналежним виконанням замовником своїх зобов`язань за договором, зокрема, відставання з вини підрядника у виконанні план-графіків виконання робіт більш ніж на один місяць.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання чи неналежного виконання підрядником зобов`язань за договором відповідно до плану-графіку та підтверджуючих документів щодо обставин, зазначених у п.11.1. підряду, за наявності яких замовником міг призупинити дію вказаного договору.

Стосовно нарахованих інфляційних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат, погоджується з ним та вважає його вірним, а тому судом першої інстанції правомірно було стягнуто з відповідача 51 195,62 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про обґрунтованість та наявність правових підстав для стягнення з відповідача 48 683,36 грн. основного боргу та 51 195,62 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3810/18 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача 48 683,36 грн. основного боргу та 51 195,62 грн. інфляційних втрат відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі № 910/3810/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі № 910/3810/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 року у справі № 910/3810/18.

5. Матеріали справи № 910/3810/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.09.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко