СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2019 р. Справа № 922/939/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М. , суддя Зубченко І.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача Коваленко С.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС№ 6780/10 від 27.06.2018р.; довіреність № 14-199 від 17.05.19,

відповідача Радигін Є.С., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 970 від 27.05.2019р.; довіреність б/н від 01.01.19,

у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.2106) на рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2019 (суддя Буракова А.М., повний текст складено 18.06.2019) у справі №922/939/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Чугуївтепло", м. Чугуїв

про стягнення 966177,85 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Чугуївтепло" про стягнення боргу в загальному розмірі 966177,85 грн., у тому числі: пеня у сумі 541156,68 грн., три проценти річних у сумі 62484,36 грн., інфляційні втрати у сумі 362536,81 грн. за неналежне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №3253/15-КП-32 від 19.12.2014.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач, в порушення п.6.1 договору №3253/15-КП-32 від 19.12.2014, не своєчасно виконав свої зобов`язання з оплати поставленого в період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 року природного газу, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних, інфляційні втрати на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України та пеню на підставі п.7.2 договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.06.2019 у справі №922/939/19 в позові відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції встановив, що частину основного боргу (а саме, 1122319,99 грн.), за поставлений у січні, лютому та березні 2015 природний газ відповідач повністю оплатив до набрання чинності 30.11.2016 Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». За таких обставин, суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин імперативні приписи ч.3 ст. 7 вказаного Закону, дійшов висновку про те, що нараховані позивачем на вказану суму боргу 3% річних, інфляційні втрати та пеня підлягають списанню, у зв`язку з чим відмовив в позові в цій частині.

Іншу частину заборгованості в розмірі 1015342,08 грн. за поставлений у березні, квітні, жовтні, листопаді, грудні 2015 природний газ відповідач погасив після набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказана сума боргу підлягала реструктуризації на підставі ч.1 ст.5 вказаного Закону, а тому, відсутні підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені в силу ч.3 ст.5 зазначеного Закону.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин ч.3 ст.7 Закону України №1730-VIIІ, оскільки основний борг в розмірі 934607,08 грн. був погашений відповідачем після 30.11.2016, тобто, відсутня така обов`язкова умова для застосування вказаної норми Закону як погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом (30.11.2016).

Крім того, позивач вказує на те, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання шляхом вчинення відповідних правочинів. Як зазначає позивач, відповідачем не надано доказів відображення ним обсягів заборгованості при включенні його до реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості. Вказані обставини, на думку позивача, не були враховані місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення. Також відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90% у разі прийняття рішення про задоволення позову. Клопотання про зменшення розміру пені обгрунтовано тим, що КП «Чугуївтепло» перебуває у складному фінансовому становищі, яке зумовлено невідповідністю тарифів та послуги з теплопостачання та наявністю значної заборгованості споживачів за надані відповідачем послуги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.12.2014 між НАК Нафтогаз України (продавець) та Комунальним підприємством «Чугуївтепло» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №3253/15-КП-32 (далі-договір) (а.с.22).

Відповідно до п.1.1 договору, продавець зобов`язувався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України», а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцю в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ в обсязі до 467 тис.куб.м.

За умовами п.п.3.3, 3.4 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціну за 1000 куб. м природного газу сторони обумовили в п. 5.2 договору.

Відповідно до п.5.5 договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості щомісячних поставок газу.

Порядок здійснення оплати передбачений пунктом п. 6.1 договору, відповідно до якого, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11 договору).

Позивач та відповідач підписали додаткові угоди №1 від 06.02.2015, №2 від 06.03.2015, №3 від 15.04.2015, №4 від 29.05.2015, №5 від 30.06.2015, №6 від 27.07.2015, №7 від 30.07.2015, №8 від 21.10.2015, №9 від 22.10.2015, №11 від 25.11.2015, якими вносились зміни до п.5.2 договору щодо ціни природного газу (а.с.28-39).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання п.2.1 договору, позивачем в період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 року було передано відповідачу природний газ на загальну суму 2 137 662,07 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015.

Вказані акти підписані сторонами, скріплені їх печатками та погоджені газотранспортним підприємством (а.с.40-46).

Відповідач несвоєчасно здійснював оплату природного газу, у зв`язку з чим позивачем нараховано 3% річних в розмірі 62484,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 362536,81 грн. та пеню в розмірі 541156,68 грн.

Судова колегія враховує наступне.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі в тексті - Закону України №1730-VIIІ), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ст.1 Закону України №1730-VIIІ, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Статтею 2 Закону України №1730-VIIІ визначено, що дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону України №1730-VIIІ передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 статті 7 Закону України №1730-VIIІ, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії.

Цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі №908/3125/16, від 30.05.2018 у справі №908/2055/17).

Разом із тим, слід зазначити, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №190 від 03.08.2017, КП «Чугуївтепло» (відповідач) включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

При цьому, в додатку до вказаного наказу відображено обсяг кредиторської заборгованості КП «Чугуївтепло», що підлягає врегулюванню згідно закону 5820764,19 грн.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем не надано доказів відображення ним обсягів заборгованості при включенні його до реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості.

Згідно п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами:

03.12.2015 відповідач повністю розрахувався за поставлений у січні 2015 природний газ (а.с.15);

13.01.2016 відповідач остаточно оплатив поставлений у лютому 2015 природний газ (а.с.16).

Отже, остаточний розрахунок за поставлений позивачем у січні та лютому 2015 року природний газ здійснено відповідачем до набрання чинності Законом України №1730-VIIІ (30.11.2016).

За поставлений у березні 2015 природний газ на загальну суму 334648,39 грн. відповідач повністю розрахувався 08.12.2016 (а.с.17).

Разом із тим, частина заборгованості за поставлений у березні 2015 природний газ, а саме, в розмірі 273552,22 грн., оплачена відповідачем до 30.11.2016 (останній платіж 29.11.2016 в розмірі 2310,45 грн.).

Отже, вказані платежі за березень 2015, а саме, в розмірі 273552,22 грн., відповідач сплатив до набрання чинності Законом України №1730-VIIІ (30.11.2016).

Враховуючи вказане вище, пеня та 3% річних, нараховані позивачем на заборгованість за зобов`язаннями січня, лютого 2015, а також частково березня 2015 (в розмірі 273552,22 грн.), стягнення яких є предметом позову у цій справі, підлягають списанню на підставі ч.3 ст.7 Закону України №1730-VIIІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача:

-пені в розмірі 245044,04 грн., 3 % річних у розмірі 18239,25 грн., інфляційних втрат в розмірі 208337,60 грн. (нараховані позивачем на заборгованість за зобов`язаннями січня та лютого 2015);

- пені в розмірі 96195,37 грн. за період з 15.04.2015 по 14.10.2015, 3% річних в розмірі 12644,23 грн. за період з 15.04.2015 по 29.11.2016 та інфляційних втрат в розмірі 34927,49 грн. за період з травня 2015 по жовтень 2016 (нараховані позивачем на заборгованість в розмірі 273552,22 грн. за зобов`язаннями березня 2015, яка погашена до 30.11.2016).

Нараховані позивачем інфляційні втрати в розмірі 1672,52 грн. за листопад 2016 року (за зобов`язаннями березня 2015) не підлягають стягненню з відповідача, оскільки право на нарахування вказаної суми виникло у позивача лише з 30.11.2016 (тобто з дня набрання чинності Закону України №1730-VIIІ).

Судова колегія враховує, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, при розрахунку суми інфляційних слід враховувати, що якщо сума боргу сплачується з 16-го до 31-го дня місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи, що обов`язок відповідача зі сплати заявлених позивачем інфляційних втрат в розмірі 1672,52 грн. (за зобов`язаннями березня 2015), виник 30.11.2016, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат за листопад 2016.

Заборгованість за поставлений у березні 2015 (на суму 61096,17 грн.), квітні, жовтні, листопаді та грудні 2015 була сплачена відповідачем після набрання чинності 30.11.2016 Законом України №1730-VIIІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив про те, що заборгованість відповідача в розмірі 1015342,08 грн. погашена відповідачем після набрання чинності Законом України №1730-VIIІ, а тому вона підлягає реструктуризації на підставі ч.1 ст.5 вказаного Закону. Посилаючись на приписи ч.3 ст.5 Закону України №1730-VIIІ, місцевий господарський суд дійшов висновку, що на вказану заборгованість неустойка, проценти річних та інфляційні втрати не нараховуються, у зв`язку з чим відмовив в позові.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками господарського суду Харківської області, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України №1730-VIIІ, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Згідно ч.2 ст.5 вказаного Закону, реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону (ч.3 ст.5 Закону України №1730-VIIІ).

При цьому, повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів за цим договором, є підставою для нарахування на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань (ч.5 ст.5 Закону України №1730-VIIІ).

Таким чином, для здійснення процедури реструктуризації заборгованості сторони повинні укласти відповідний договір, як це передбачено ч.2 ст.5 Закону України №1730-VIIІ та лише за умови належного виконання боржником умов такого договору в частині своєчасного здійснення платежів, на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування.

Разом із тим, матеріали справи не містить доказів укладення між позивачем та відповідачем договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року, яка не погашена станом на 31.12.2016.

За таких обставин, відсутні підстави для застосування ч.3 ст.5 Закону України №1730-VIIІ до спірних правовідносин сторін, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість за спожитий природний газ, …, не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача за зобов`язаннями березня, квітня, жовтня, частково листопада та грудня 2015, погашена відповідачем станом на 31.12.2016, а тому така заборгованість не підлягає реструктуризації на підставі ч.1 ст.5 Закону України №1730-VIIІ.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано всі обставини справи та неправомірно застосовано ч.3 ст.5 Закону України №1730-VIIІ до позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, погашену відповідачем після набрання чинності вказаним Законом.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачеві.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора системи інформаційно-правового забезпечення «Ліга-Закон», дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в загальному розмірі 10287,59 грн. (за зобов`язаннями квітня, жовтня, листопада, грудня 2015).

Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних, колегія суддів, враховуючи встановлений факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого природного газу, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в загальному розмірі 4177,71 грн. (за зобов`язаннями березня, квітня, жовтня, листопада, грудня 2015).

Інфляційні втрати та 3% річних розраховано з урахуванням розміру заборгованості відповідача, яка існувала станом на 30.11.2016 та не була погашена відповідачем до вказаної дати.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем нараховано пеню за періоди до 30.11.2016, тобто, до набрання чинності Законом України №1730-VIIІ.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2019 у справі №922/939/19 з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача: інфляційних втрат в розмірі 10287,59 грн. та 3% річних в розмірі 4177,71 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ч.4 ст.269, ст.270, п.2 ч.1 ст. 275, п.4 ч.1 ст.277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2019 року у справі №922/939/19 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Чугуївтепло" (63503, Харківська обл., м.Чугуїв, вулиця Гагаріна, будинок 15, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) 3% річних в розмірі 4177,71 грн., інфляційні втрати в розмірі 10287,59 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Чугуївтепло" (63503, Харківська обл., м.Чугуїв, вулиця Гагаріна, будинок 15, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 215,94 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 323,91 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 17.09.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя А.М. Білецька

Суддя І.В. Зубченко