ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. Справа№ 910/1002/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 17.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 (повний текст

складено 06.05.2019)

у справі №910/1002/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат

"Азовсталь"

до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної

філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська

залізниця"

про стягнення 414287,32 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця") штрафу у розмірі 414287,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежно виконано взяті на себе зобов`язань в частині своєчасної доставки вантажу, що стало підставою для нарахування останньому штрафу у вищевказаному розмірі з огляду на положення ст.116 Статуту залізниць України.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що підстави для нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу згідно залізничних накладних, за якими вантаж видано одержувачу до 24.07.2018 (включно) відсутні, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк позовної давності, встановлений п.136 Статуту залізниць України щодо вимог про стягнення штрафу за прострочку доставки вантажу. При цьому відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Також відповідач звернувся з заявою про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу до 5% від обґрунтованої ціни позову. Дана заява мотивована тим, що частина залізничної мережі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" знаходиться в зоні проведення АТО, що спричиняє значне ускладнення транспортного сполучення у межах регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та, як наслідок, ускладнює забезпечення виконання вимог та положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів. Крім того, проведення антитерористичної операції на території Донецької області суттєво вплинуло на фінансове становище регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2018 року, згідно якого у відповідача наявний збиток у розмірі 295676 тис.грн. (код рядка 2295).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/1002/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" 79187,67 грн. штрафу та судовий збір в сумі 1319,80 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем правил перевезення вантажу. При цьому, суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем неустойки на 10% до 79187,67 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу за порушення строків доставки вантажу за залізничними накладними, згідно яких вантаж видано одержувачу до 24.07.2018 (включно) на суму 326301,02 грн, суд посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру штрафу та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 414287,32 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення суду в частині зменшення розміру штрафу не відповідає приписам п.1 ст. 129 Конституції України, тобто є незаконним, оскільки суперечить нормам як матеріального (ст. 129 Конституції України,ст. 551 ЦК України), так і нормам процесуального права (ст.ст. 2, 3, 73-79, 86, 236 ГПК України), що є підставою для його скасування в порядку ст.277 ГПК України. Апелянт стверджує про відсутність підстав для застосування судом до спірних правовідносин частини третьої ст. 551 ЦК України.

Відповідач у відзиві заперечував проти апеляційної скарги, зазначаючи про те, що судом було повно та всебічно з`ясовано обставини справи, з урахуванням наданих сторонами пояснень та доказів, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Позивачем в апеляційній скарзі не спростовано висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення у даній справі відсутні.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги, наданих позивачем суду апеляційної інстанції 01.07.2019, апелянт зазначав про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 256 - 258, 261, 925 ЦК України, пунктів 134, 136 Статуту залізниць України, ст.ст. 307, 315 ГК України.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників сторін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

У період з 22.06.2018 по 30.07.2018 Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до станції призначення Сартана Донецької залізниці були прийняті до перевезення завантажені та порожні вагони, одержувачем яких було Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", що підтверджується відповідними залізничними накладними у кількості 94 шт, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до графи 52 вищевказаних залізничних накладних вагони, які прямували до станції призначення Сартана Донецької залізниці Акціонерним товариством "Українська залізниця" доставлені після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчать відповідні календарні штемпелі видачі вантажу на цих накладних.

В залізничних накладних, за якими Акціонерним товариством "Українська залізниця" допущено прострочення доставки вантажу, відмітки про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки не проставлені.

Внаслідок прострочення Акціонерним товариством "Українська залізниця" строків доставки вантажів, визначених Правилами обчислення термінів доставки вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за №865/5086 (далі - Правила обчислення термінів доставки вантажів) Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" нарахувало залізниці штраф на загальну суму 414287,32 грн.

Спір у даній справі стосується встановлення наявності чи відсутності порушень вимог законодавства при здійсненні доставки вантажу та відповідно наявності чи відсутності підстав для стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та другої ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Виходячи зі змісту ч.6 ст.306, ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами; загальні умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п.2 Статуту).

Згідно зі ст. 41 Статуту, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Пунктом 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 передбачено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до п.1.1.1 та п. 2.1 вказаних Правил, обчислення термінів доставки вантажів, у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць".

Згідно п. 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема на одну добу на операції, пов`язані із відправленням і прибуттям вантажу.

Пунктами 2.9, 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів передбачено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ст. 116 Статуту, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Врахувавши вказане, здійснивши аналіз наявних у матеріалах справи доказів згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що вантаж за наявними у матеріалах справи залізничними накладними у кількості 94 шт. було доставлено позивачу з порушенням терміну, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованими.

Разом з тим, як зазначено вище, відповідачем в суді першої інстанції заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Виходячи зі змісту ст.257, ч.1 ст.258 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною п`ятою ст.315 Господарського кодексу України визначено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

До пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів (ч.1 ст.315 Господарського кодексу України).

Статтею 136 Статуту встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту.

Відповідно до пункту "д" ст.134 Статуту, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до ст.135 Статуту залізниць України, претензія підлягає розгляду протягом 1 місяця.

Частиною 3 ст. 315 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді (ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, строк позовної давності у даній справі має обраховуватися відповідно до ч.5 ст.315 Господарського кодексу України.

Враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача з претензією про оплату штрафу за прострочення доставки вантажу та порожніх вагонів у період з 22.06.2018 по 30.07.2018 за спірними залізничними накладними, претензійна робота щодо спірних перевезень між сторонами не проводилася, колегія суддів вважає, що перебіг шестимісячного строку позовної давності у даному випадку щодо вищевказаних залізничних накладних починається від відповідного дня видачі вантажу.

З огляду на фактичне звернення позивача із позовною заявою до суду 25.01.2019, що підтверджується накладною Укрпошта стандарт, яка міститься на конверті, в якому надіслано позовну заяву (з додатками) до Господарського суду міста Києва, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу згідно залізничних накладних, за якими вантаж видано одержувачу по 24.07.2018 (включно).

Згідно з частинами 3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності у відзиві на позовну заяву та відповідній заяві, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу за порушення строків доставки вантажу за залізничними накладними, згідно яких вантаж видано одержувачу по 24.07.2018 (включно) на суму 326301,02 грн задоволенню не підлягають з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Стосовно заяви відповідача про зменшення розміру штрафу на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України до 5%, а саме до 4399,32 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Обґрунтовуючи заяву про зменшення розміру штрафу відповідач посилався на те, що майже вся залізнична мережа регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", яка обслуговує позивача, знаходиться в зоні АТО, що значно ускладнює транспортне сполучення. Заявник зазначав, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин. Проведення АТО та бойові дії у межах Донецької та Луганської областей суттєво вплинули на фінансове становище регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", за підсумками роботи за перше півріччя 2018 року філія отримала збиток у сумі 295676 тис грн. Заявник також вказував про те, що порушення термінів доставки вантажу не завдало збитків позивачу.

У рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, відповідачем доведено за допомогою належних та достатніх доказів наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем неустойки на 10% до 79187,67 грн.

Доводи апелянта про те, що правові норми, на які суд першої інстанції послався як на підставу зменшення розміру неустойки (штрафу), не передбачають права господарського суду зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, є безпідставними та такими, що спростовуються вищевикладеними обставинами.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного.

З урахуванням наявних у справі пояснень та доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу в розмірі 79187,67 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовні вимоги не підлягають задоволенню з наведених вище підстав.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/1002/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 19.09.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

О.В. Агрикова