ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" вересня 2019 р. Справа № 924/842/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В. при секретарі судового засідання Маєвській Н.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" м. Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" с. Мокіївці, Шепетівського району, Хмельницької області

про стягнення 140599,03 грн.

Представники сторін:

від позивача: Домбровський В.В. за довіреністю №33 від 28.08.19р.

від відповідача : Савчук Ю.М. - адвокат

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 140599,03грн., з яких 71050,12грн. основного боргу та 69548,91грн. штрафних санкцій. Свої вимоги мотивує неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Шепетівський цукор» своїх зобов`язань за договором поставки товару на умовах відстрочки платежу №17012019, укладеного між сторонами 17.01.2019 року в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.08.2016р. відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг» м. Дніпро до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Шепетівський цукор» про стягнення 140599,03грн., справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача всю суму заявленої до стягнення заборгованості.

Представник відповідача відзиву на позовну заяву не подав, в судовому засіданні 12.09.2019 року не заперечує щодо існування основної суми заборгованості за договором в розмірі 71050,12грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині нарахування штрафних санкцій.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

17.01.2019р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД" (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Шепетівський цукор" (далі - покупець) укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу №17012019 (далі - договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) покупцеві автомобільні товари в асортименті (товар), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього визначену договором грошову суму. Поставка Товару за цим Договором здійснюється окремими партіями.

У відповідності до п. 1.2 договору кількість, найменування, одиниці виміру, загальна вартість, асортимент та ціни кожної партії товару погоджуються сторонами у видаткових накладних та/або специфікаціях (далі - додатках), які є невід`ємною частиною даного договору. Видаткові накладні підписуються керівниками або представниками сторін, уповноваженими на отримання й видачу товару.

Датою поставки (передачі) товару є дата підписання покупцем (Перевізником) товарно-транспортних та/або видаткових накладних. Покупець повинен забезпечити надання постачальнику довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей у порядку, передбаченому чинним законодавством (п.п. 3.2, 3.3 договору).

Згідно з п. 3.1. договору загальна сума договору визначається як сума всіх підписаних уповноваженими представниками сторін видаткових накладних та/або специфікацій (додатків) цього договору.

Оплата товару здійснюється в порядку безготівкових розрахунків або іншим не забороненим способом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок постачальника. Оплата товару за цим договором здійснюється в національній валюті України - гривні. Покупець, виконуючи безготівкові розрахунки, повинен в платіжному дорученні (у розділі призначення платежу) зазначити номер і дату цього Договору (п. 3.2 договору).

Відповідно до 3.3 договору оплата вартості товару здійснюється покупцем у строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дати поставки товару, якщо інше не передбачено додатками до цього договору, підписаними уповноваженими особами.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що датою оплати вважається дата фактичного зарахування грошових коштів, що підлягають сплаті, на поточний рахунок постачальника.

У випадку порушення строків оплати вартості товару, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми фактичної заборгованості (але не менше облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення у межах трирічного строку позовної давності. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови Договору до моменту повного виконання такого зобов`язання покупцем. При цьому покупець зобов`язаний сплатити постачальнику визначену пеню протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання письмового повідомлення від постачальника. У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми фактичної заборгованості (п. 5.2 договору).

У випадку несвоєчасної оплати понад 15 календарних днів постачальник має право на підставі ст. 692 ЦК України вимагати від покупця оплати товару та 3% від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами постачальника з моменту переходу права власності на несвоєчасно оплачений товар (п. 5.3 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.2 договору).

Договір підписаний та скріплений відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору поставки товару на умовах відстрочення платежу №17012019 від 17.01.2019р. позивачем поставлено відповідачу товар (шини) на загальну суму 1 001 265,96 грн., що підтверджується видатковими накладними №4442 від 14.02.2019 року на суму 234817,44грн., №4443 від 14.02.2019 року на суму 305460,48грн., №4445 від 14.02.2019 року на суму 459937,92грн., №6563 від 26.02.2019 року на суму 1050,12грн.

Поставлений позивачем товар отримано уповноваженими особами відповідача на підставі довіреностей № №29, 30 та 31 від 12.02.2019 року та №45 від 26.02.2019 року.

08.02.2019 року та 26.02.2019 року позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату, згідно договору №17012019 від 17.01.2019 року.

Відповідач оплатив поставлений товар на суму 930215,84грн., що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема №1199 від 27.03.2019 року на суму 100000,00грн., №1541 від 01.04.2019 року на суму 144817,44 грн., №1495 від 01.04.2019 року на суму 359937,92грн., №1615 від 09.04.2019 року на суму 90000,00грн., №2156 від 24.05.2019 року 70000,00грн., №2248 від 29.05.2019 року 70000,00грн., №2678 від 25.06.2019 року 70000,00грн. та №3236 від 10.07.2019 року на суму 25460,48грн.

Враховуючи несвоєчасну та неповну сплату відповідачем за поставлений товар згідно договору поставки товару на умовах відстрочення платежу №17012019 від 17.01.2019р., ТОВ "ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача 71050,12 грн. основного боргу, 40486,14грн. пені, 10657,52грн. штрафу, згідно п. 5.2 договору, 12855,56грн. інфляційних втрат, 3418,19грн. 3% річних та 2131,50грн. відсотків за користування грошовими коштами, згідно п. 5.3 договору (згідно розрахунку).

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 3 ст. 3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст. ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2019р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу №17012019, за умовами якого позивач зобов`язується передати у власність (поставити) відповідачу товар (товари), а відповідач зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання вищевказаного договору позивачем поставлено, а уповноваженими особами відповідача на підставі довіреностей отримано товар на загальну суму 1 001 265,96 грн., на підтвердження чого складено та підписано з обох сторін видаткові накладні №4442 від 14.02.2019 року на суму 234817,44грн., №4443 від 14.02.2019 року на суму 305460,48грн., №4445 від 14.02.2019 року на суму 459937,92грн. та №6563 від 26.02.2019 року на суму 1050,12грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 3.3 договору оплата вартості товару здійснюється покупцем у строк не пізніше ніж 30 днів з дати поставки товару.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи платіжних доручень №1199 від 27.03.2019 року, №1541 від 01.04.2019 року, №1495 від 01.04.2019 року, №1615 від 09.04.2019 року, №2156 від 24.05.2019 року, №2248 від 29.05.2019 року, №2678 від 25.06.2019 року та №3236 від 10.07.2019 року відповідач оплатив поставлений товар частково на суму 930 215,84грн., у зв`язку із чим в останнього утворився борг в розмірі 71050,12 грн.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості в повному обсязі згідно договору поставки товару на умовах відстрочення платежу №17012019 від 17.01.2019р., вимога позивача про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Шепетівський цукор» 71050,12 грн. основного боргу є правомірною та підлягає задоволенню.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за отриманий товар, позивач з урахуванням ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та п. 5.2 договору нарахував до стягнення з останнього пеню в розмірі 40486,14 грн. за період з 17.03.2019р. по 07.08.2019р. по кожній видатковій накладній з урахування граничних дат оплати визначених та проведених відповідачем проплат.

Крім того, позивач на підставі п. 5.2 договору нарахував до стягнення з відповідача штраф в сумі 10657,52грн. 15% від загальної суми боргу.

Згідно п. 5.2 договору у випадку порушення строків оплати вартості товару, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми фактичної заборгованості (але не менше облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення у межах трирічного строку позовної давності. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови Договору до моменту повного виконання такого зобов`язання покупцем. При цьому покупець зобов`язаний сплатити постачальнику визначену пеню протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання письмового повідомлення від постачальника. У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми фактичної заборгованості.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (ст.ст. 628 629 вказаного кодексу).

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання за кожен день прострочення (аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.07.2018 року у справі №904/8299/17).

Враховуючи викладене, а також те, що порушення строків оплати товару вчинено відповідачем у наведений період, суд приходить до висновку про підставність заявлених вимог щодо стягнення пені в сумі 40486,14грн. за період з 17.03.2019 року по 07.08.2019р. та штрафу в сумі 10657,52грн., у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України заявив про стягнення з відповідача 3418,19 грн. - 3% річних за період з 17.03.2019р. по 07.08.2019р. та 12855,56 грн. інфляційних нарахувань за березень - червень 2019 року.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами, пов`язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов`язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

При перерахунку заявлених до стягнення 3% річних судом встановлено, що останні обраховано позивачем правомірно в межах максимально можливого розміру за заявлений період, тому позовні вимоги в частині стягнення 3418,19грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахованих інфляційних втрат обрахованих за березень - червень 2019 року, суд вважає вказати наступне.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши аналіз наданого позивачем розрахунку, суд зауважує, що прострочення з оплати поставленого товару по видаткових накладних №4442 від 14.02.2019 року на суму 234817,44грн., №4443 від 14.12.2019 року на суму 305460,48 грн., №4445 від 14.02.2019 року на суму 459937,92грн. та №6563 від 26.02.2019 року відбулося з 17.03.2019 року та 29.03.2019 року, тому здійснювати нарахування втрат від інфляції на вказані суми за березень 2019 року є безпідставним. Крім того, позивачем проведено розрахунок без врахування дефляції, зокрема не було враховано, що у червні індекс інфляції становив 99,5%.

Відтак, суд здійснивши перерахунок заявленої суми інфляційних втрат приходить до висновку про належність до стягнення 5226,78 грн. У стягненні 7628,78грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Також у п. 5.3 договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати понад 15 календарних днів, постачальник має право на підставі ст. 692 ЦК України вимагати від покупця оплати товару та 3% від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами постачальника з моменту переходу прав власності на несвоєчасно оплачений товар.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем отриманого товару, позивач на підставі п. 5.3 договору та ст. 692 ЦК України нарахував до стягнення з останнього 3% від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами 2131,50 грн.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Окремо судом враховується, що з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013р. №14 у п. 6.2 роз`яснено, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по - друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Враховуючи, що нараховані позивачем до стягнення з відповідача 2131,50 грн. відсотки за користування грошовими коштами узгоджуються з нормами чинного законодавства України, встановлені договором та вірно обраховані, суд вважає за належне позовну вимогу в цій частині задовольнити в повному обсязі.

З вищевикладеного, оцінивши все в сукупності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 71050,12 грн. основного боргу, 40486,14 грн. пені, 10657,52 грн. - 15% штрафу, 3418,19 грн. - 3% річних, 5226,78 грн. -індексу інфляції, 2131,50 грн. - відсотків за користування грошовими коштами. У стягненні 7628,78 грн. індексу інфляції суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.2, 13, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" м. Дніпро до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" с. Мокіївці, Шепетівського району, Хмельницької області про стягнення 140599,03 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" (с. Мокіївці, Шепетівського району, Хмельницької області, вул. Овчарука, 36, код 36681090) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" (49106, м. Дніпро, Дніпропетровської області, вул. Камська, 64, код 31497076) 71050,12 грн. (сімдесят одна тисяча п`ятдесят гривень 12 коп.) основного боргу, 40486,14 грн. (сорок тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 14 коп.) пені, 10657,52 грн. (десять тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень 52 коп.) 15% штрафу, 3418,19 грн. (три тисячі чотириста вісімнадцять гривень 19 коп.) 3% річних, 5226,78 грн. (п`ять тисяч двісті двадцять шість гривень 78 коп.) індексу інфляції, 2131,50 грн. (дві тисячі сто тридцять одна гривня 50 коп.) відсотків за користування грошовими коштами, 1994,56 грн. (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто чотири гривні 56 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 7628,78 грн. індексу інфляції відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.09.2019 року.

Суддя С.В. Гладій

Віддруковано у 4 примірниках:

1- до справи

2- позивачу (49106, м. Дніпро, вул. Камська,64),

3 - відповідачу (с. Мокіївці, Шепетівського р-ну, Хмельницької обл., вул. Овчарука,36).

Надіслати усім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.