РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2019Справа № 910/8789/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЦ04092017"

(51940, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Металургів, буд. 18; ідентифікаційний код: 41562172)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово"

(03680, м. Київ, вул. К.Малевича, буд. 86-Н; ідентифікаційний код: 33637321)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватна виробничо-торгова фірма "Северск"

(49009, м. Дніпро, вул. Залізнична, буд. 3; ідентифікаційний код: 20210538)

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 142 690,37 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЦ04092017" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" (далі - відповідач) страхового відшкодування в розмірі 142 690,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у результаті ДТП, що мала місце 21.01.2018 о 09:00 год. на перехресті вул. Робоча та вул. Театральна в м. Дніпро, за участю автомобіля Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачеві на праві власності, та автомобіля МДК 433362, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована у відповідача на підставі страхового полісу № АК/3277699, останній є особою відповідальною за відшкодування заподіяної позивачу шкоди на вказану суму.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали.

17.07.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (без проведення судового засідання), залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватну виробничо-торгову фірму "Северск", відмовлено в задоволенні заяви позивача про залучення Моторного (транспортного) страхового бюро України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у третьої особи та відповідача належним чином засвідчену копію полісу № АК/3277699 цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу МДК 433362, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та серед іншого встановлено учасникам справи строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

У встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України строк відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, вимог ухвали суду в частині надання витребуваного судом доказу не виконав.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Відомості про офіційну адресу місцезнаходження юридичної особи, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", є достовірними.

Суд зазначає, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача (ідентифікаційний код 33637321) є: 03680, м. Київ, вул. К.Малевича, буд. 86-Н .

На зазначену адресу судом відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону 23.07.2019 було направлено копію ухвали про відкриття провадження у цій справі з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву, обов`язок щодо надання витребуваного судом доказу.

30.07.2019 суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачеві разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 22.07.2019, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку не вручене під час доставки відповідачеві (інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення) та за закінченням встановленого строку зберігання повернуто до суду.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 частини 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження від 22.07.2019 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та останньому були створені достатні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав та виконання покладеного на нього обов`язку щодо надання витребуваного судом доказу.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа у встановлений судом строк пояснень щодо позову не подала, про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) була повідомлена належним чином, докази чого містяться у матеріалах справи, щодо витребуваного судом доказу - з порушенням встановленого судом строку надала письмові пояснення, відповідно до змісту яких вказала на те, що поліс №АК/3277699 цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу МДК 433362, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку із закінченням його дії у неї не зберігся.

Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та третьою особою - пояснень щодо позову, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

02.09.2019 до суду від позивача надійшло (надіслано засобами поштового зв`язку 30.08.2019) клопотання про долучення документу, відповідно до змісту якого позивач зазначає про те, що з огляду на ненадання відповідачем та третьою особою витребуваного судом доказу, позивачем було направлено до Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокатський запит вих. № 29/1 від 29.08.2019 (копія адвокатського запиту у справі) про надання виписки з централізованої бази даних по полісу № АК/3277699 цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу МДК 433362, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 із зазначенням лімітів відповідальності власника вказаного транспортного засобу.

04.09.2019 на електронну адресу суду, а 06.09.2019 до відділу діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення доказу, а саме листа Моторного (транспортного) страхового бюро України № 9-09/28302 від 03.09.2019. Крім того, у вказаному клопотанні позивач просить суд поновити строк на подання письмового доказу, оскільки вказаний лист отримано позивачем 03.09.2019 та подати раніше такий доказ не видавалось за можливе.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 клопотання позивача про поновлення строку для подання доказу, а саме листа Моторного (транспортного) страхового бюро України № 9-09/28302 від 03.09.2019, задоволено.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

21.02.2018 о 09 год. 00 хв. у м. Дніпро на перехресті вул. Робоча та вул. Театральна відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу МДК 433362, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2

Відповідно до постанови Апеляційного суду Дніпровської області (провадження №33/774/609/18) від 03.08.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до наявного у матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 18.10.2017 належить позивачеві.

23.01.2018 позивачем засобами служби доставки було направлено на адресу відповідача повідомлення від 22.01.2018 про настання страхового випадку.

29.01.2018 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, в якому детально описав, зокрема, обставини ДТП та просив відповідача визначити розмір збитку на підставі розрахунку страховика.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Ез = 0,00), відповідно до наявного у матеріалах справи звіту № 2418 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ (дата оцінки 21.01.2018) від 08.02.2018, складає 142 690,37 грн.

20.12.2018 позивачем було надіслано на адресу відповідача заяву вих. № 19-01 від 19.12.2018 про виплату страхового відшкодування в розмірі 142 690,37 грн, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує на те, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МДК 433362, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована у відповідача на підставі страхового полісу № АК/3277699, останній є особою відповідальною за відшкодування заподіяної позивачу шкоди, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 142 690,37 грн.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У пункті 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

За змістом статті 6 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до підп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з пунктами 34.1 та 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

При розгляді спору судом встановлено, що позивач, звертаючись до відповідача з повідомленням про ДТП від 29.01.2018, просив відповідача, зокрема, визначити розмір збитку на підставі розрахунку страховика, проте відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 76 - 77 ГПК України на підтвердження вчинення ним дій щодо розслідування обставин ДТП, здійснення запитів щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, направлення свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, як того вимагають приписи ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У п. 34.3 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Як встановлено судом, оскільки відповідач уникнув від свого обов`язку щодо визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків за вказаним страховим випадком, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності (ФОП Рубель П .А. ) із заявою про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та оцінки матеріального збитку, завданого його власнику.

Як було вказано вище, відповідно до звіту № 2418 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ (дата оцінки 21.01.2018) від 08.02.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Ез = 0,00), за вказаним вище страховим випадком (ДТП, що мала місце 21.01.2018 року, за участю належного позивачу транспортного засобу) складає 142 690,37 грн.

Судом встановлено факт звернення позивача з заявою до відповідача вих. № 19-01 від 19.12.2018 про виплату страхового відшкодування в розмірі 142 690,37 грн, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вина фізичної особи ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з централізованої бази М(Т)СБУ цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем МДК 433362, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату ДТП (21.01.2018 року) була застрахована у відповідача на підставі полісу № АК/3277699.

При цьому, відповідно до листа Моторного (транспортного) страхового бюро України № 9-09/28302 від 03.09.2019, страхова сума за шкоду майну становить 100 000,00 грн, а розмір франшизи - 1 000,00 грн, отже відповідач є особою, відповідальною за завдання позивачу шкоди на суму 99 000,00 грн, решта завданих збитків, в силу положень ст. 1194 Цивільного кодексу України, має відшкодовувати безпосередньо особа, яка завдала шкоди.

Враховуючи те, що відповідач не довів факт того, що шкоду власнику транспортного засобу "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія вказаного транспортного засобу та не надав доказів на підтвердження відшкодування позивачеві заподіяної своїм страхувальником шкоди, вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування визнаються судом правомірними та такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 99 000,00 грн, враховуючи розміри страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих та франшизи, передбаченої полісом № АК/3277699.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення 99 000,00 грн, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 99 000,00 грн суми відшкодування.

Судовий збір у розмірі 1 485,00 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, а решта судових витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 655,36 грн, у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" (03680, м. Київ, вул. К.Малевича, буд. 86-Н; ідентифікаційний код: 33637321) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЦ04092017" (51940, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Металургів, буд. 18; ідентифікаційний код: 41562172) 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн 00 коп. суми відшкодування та 1 485 (одну тисячу чотириста вісімдесят п`ять) грн 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 655,36 грн покласти на позивача.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 257 та п. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.09.2019.

Суддя Нечай О.В.