ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.19 Справа № 917/1261/19

за позовною заявою Виконавчого комітету Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області вул. Незалежності, 44-а, смт. Семенівка, Семенівський район, Полтавська область,38200

до відповідача Приватного підприємства "Рембудплюс", вул.Першотравнева, 2-В, (2 поверх), м. Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 483 181,00 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від позивача: Зайченко М.В.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи: 23.07.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Виконавчого комітету Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області до відповідача Приватного підприємства "Рембудплюс" про стягнення 483 181,00 грн. збитків.

Ухвалою суду від 25.07.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання у справі на 22.08.19 року на 10:00 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 15 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.07.2019 року була надіслана відповідачу 25.07.2019 року рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул.Першотравнева, 2-В, (2 поверх), м. Кременчук, Полтавська область,39600.

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 06.08.2019 року з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку про невручення даного поштового відправлення "за цією адресою вибув" .

Ухвала суду від 22.08.2019 року про закриття підготовчого провадження також повернулася до суду з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку про невручення даного поштового відправлення "за цією адресою вибув" .

Судом було двічі зроблено витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - при відкритті провадження у справі та станом на дату судового засіданні, адреса відповідача зазначена як вул.Першотравнева, 2-В, (2 поверх), м. Кременчук, Полтавська область,39600. Тобто та адреса, на яку суд направляв ухвали відповідачу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже суд належним чином повідомляв відповідача. Крім того, ухвали суду були своєчасно розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.09.2019 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив коли буде складено повне рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

03.10.2017 року між Виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, в особі селищного голови Милашевич Л.П., та Приватним підприємством «РЕМБУДПЛЮС», в особі директора ОСОБА_1 .В., укладено Договір № 484 на виконання робіт по проекту: «Реконструкція приміщень колишньої ЗОШ під адміністративно- культурний центр за адресою: село Вереміївка, Семенівського району, Полтавської області».

При укладенні вказаного договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- термін виконання робіт - до 31.12.2017 року.

- відповідно до п. 4.1. Договору Замовник перераховує Виконавцю авансовий платіж у розмірі 30 % вартості річного обсягу робіт.

- Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченню тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються Замовнику ( п. 4.3. Договору).

Матеріали справи свідчать, що на виконання зазначених умов договору позивачем на рахунки Приватного підприємства «РЕМБУДПЛЮС» :

- 04.10.2017 було перераховано 584700,00 грн.;

- 26.12.2017 було перераховано 759704,31 грн.;

- 26.04.2018 було перераховано 37316,96 грн.

Всього на виконання умов договору № 484 від 03.10.2017 року Виконавчим комітетом Семенівської селищної ради на рахунки Приватного підприємства «РЕМБУДПЛЮС» було перераховано 1 381 721,27 грн.

На підставі п. 4.3. Договору відповідачем для позивача були придбані матеріали, конструкції та вироби на загальну суму 483 181,00грн.

Дані матеріали, конструкції та вироби після придбання були зараховані на баланс Виконавчого комітету Семенівської селищної ради у складі незавершених капітальних інвестицій, що підтверджується Бухгалтерською довідкою від 04.07.2019 року.

Для виконання робіт по реконструкції приміщень колишньої ЗОШ під адміністративно-культурний центр, між Виконавчим комітетом Семенівської селищної Приватним підприємством «РЕМБУДПЛЮС» 26.12.2017 року укладено Договір відповідального зберігання майна на загальну суму 483181 грн. (згідно Акту передачі-приймання матеріальних цінностей (майна) на відповідальне зберігання від 26.12.2017 року).

Відповідно до умов укладеного договору виконавчим комітетом Семенівської селищної ради передано на відповідальне зберігання приватному підприємству «РЕМБУДПЛЮС» матеріальні цінності (матеріали) призначені для реконструкції приміщення колишньої загальноосвітньої школи під адміністративно-культурний центр в селі Вереміївна Семенівського району Полтавської області.

Відповідно до п. 2.1.2. Договору зберігач (відповідач) зобов`язаний повернути майно поклажодавцеві (позивачу) за актом приймання-передачі протягом 5 днів після припинення /розірвання договору/ або отримання вимоги від поклажодавця щодо повернення майна, у стані, в якому воно було одержане.

Згідно п. 3.2 Договору відповідального зберігання майна від 26.12.2017 року поклажодавець має право у будь який час вимагати у зберігача повернення частини майна, яке знаходиться на зберіганні, або всього майна з розірванням договору.

Пунктом 4.3. вказаного Договору визначено, що зберігач несе відповідальність за втрату або пошкодження майна.

Матеріали справи свідчать, що 24.04.2018 року між сторонами також укладено Договір № 139 на виконання робіт: «Реконструкція приміщень колишньої ЗОШ під адміністративно- культурний центр за адресою: село Вереміївка, Семенівського району, Полтавської області».

Відповідно до умов укладеного Договору № 139 від 24.04.2018 року, термін виконання робіт - до 31.12.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що приватним підприємством «РЕМБУДПЛЮС» роботи по реконструкції приміщення колишньої ЗОШ під адміністративно-культурний центр в с. Вереміївка у повній мірі не проведено, фактично виконано лише близько 40 % робіт. Матеріальні цінності (майно) на загальну суму 483181,00 грн. позивачу повернуті не були, що й стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 1, 2 ст.938 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 949 цього Кодексу зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. (ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України)

Згідно п.1 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ст.953 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1.2. Договору зберігач (відповідач) зобов`язаний повернути майно поклажодавцеві (позивачу) за актом приймання-передачі протягом 5 днів після припинення /розірвання договору/ або отримання вимоги від поклажодавця щодо повернення майна, у стані, в якому воно було одержане.

Згідно п. 3.2 Договору відповідального зберігання майна від 26.12.2017 року поклажодавець має право у будь який час вимагати у зберігача повернення частини майна, яке знаходиться на зберіганні, або всього майна з розірванням договору.

Пунктом 4.3. вказаного Договору визначено, що зберігач несе відповідальність за втрату або пошкодження майна.

Матеріали справи свідчать, що позивач неодноразово звертався до Приватного підприємства «РЕМБУДПЛЮС» з листами щодо повернення матеріальних цінностей, що перераховані в Акті передачі-приймання матеріальних цінностей (майна) на відповідальне зберігання від 26.12.2017 року (листи № 08-07/908 від 28.08.2018, № 02-17/1029 від 25,09.2018) та з претензіями (претензія № 02-17/1189 від 12.11.2018 року, претензія № 01-17/162 від 19.02.2019 року) та вимагав повернути матеріальні цінності (матеріали) призначені для реконструкції приміщення колишньої загальноосвітньої школи під адміністративно-культурний центр в селі Вереміївка Семенівського району Полтавської області, які були передані на відповідальне зберігання згідно Договору відповідального зберігання майна від 26.12.2017 року.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 614 Цивільного кодексу України). Згідно з статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Згідно з ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона вважає, що її права були порушені, та нею понесені збитки, вона повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимога про стягнення 483 181 грн. збитків на підставі статті 951 Цивільного кодексу України, що становлять вартість переданих на зберігання відповідачу та не повернутих ним позивачу матеріальних цінностей.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем будь-яких дій з повернення майна.

Таким чином, в порушення приписів ст. ст. 11, 14, 938, 949 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України позивачу не було повернено майно, передане на відповідальне зберігання.

Пунктом 1 частини 1 статті 951 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Як вбачається з матеріалів справи та з`ясовано судом, вартість переданих згідно Акту передачі-приймання матеріальних цінностей (майна) на відповідальне зберігання від 26.12.2017 року становить суму 483181 грн.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем будь-яких дій з повернення майна та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається наявність всіх складових елементів правопорушення, а саме: неналежного зберігання майна відповідачем, що призвело до неможливості отримання власником свого майна та, відповідно, завдано збитків позивачу у розмірі вартості знищеного майна. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку місцевого про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві згідно приписів статті 951 ЦК України та умов договору зберігання вартість переданого на зберігання майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позовних вимог судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Рембудплюс" ( вул.Першотравнева, 2-В, (2 поверх), м. Кременчук, Полтавська область,39600 , ідентифікаційний код 37895569) на користь Виконавчого комітету Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області (вул. Незалежності, 44-а, смт. Семенівка, Семенівський район, Полтавська область,38200, ідентифікаційний код 41074681) 483 181,00 грн. за договором відповідального зберігання майна від 26.12.2017 року, 7247,73 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 24.09.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Тимощенко О.М.