ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/662/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Діброви Г.І.,

Ярош А.І.

секретар судового засідання Клименко О.В.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Друганова В.А., за ордером;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МАЯК-ПІВДЕНЬ
на рішення Господарського суду Одеської області

від 20 травня 2019 року (повний текст складено 30.05.2019р.)

по справі № 916/662/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УГЕЗ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю МАЯК-ПІВДЕНЬ
про стягнення 3707347,91 грн., -

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.

час та місце винесення рішення: 20.05.2019р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 11.09.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "УГЕЗ" (далі позивач, постачальник, ТОВ «УГЕЗ») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК-ПІВДЕНЬ" (далі відповідач, покупець, ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ») про стягнення 3987367,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №ДГ-0000007 від 02.01.2019р., а саме: несплатою у повному обсязі грошових коштів за отриману продукцію позивача.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. по справі №916/662/19 (суддя Волков Р.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УГЕЗ» задоволені у повному обсязі; стягнуто з ТОВ «МІЯК-ПІВДЕНЬ» на користь ТОВ «УГЕЗ» 3707347,91 грн. основного боргу, 58493,32 грн. витрат зі сплати судового збору, 15000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги Господарський суд Одеської області дійшов до висновку про доведення позивачем обставин, на які він посилається, належними, достатніми та допустимими доказами.

Так, місцевим господарським судом було встановлено наявність укладання відповідного договору поставки; здійснення поставці за цим договором; наявність довіреності, на підставі якої представники відповідача отримували продукцію від позивача та наявність лише часткової оплати цієї продукції.

При цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що підписи довірених осіб покупця візуально відповідають таким, які є у довіреностях на отримання товару від постачальника, а використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯК-ПІВДЕНЬ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. по справі №916/662/19 повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УГЕЗ». Разом з апеляційною скаргою відповідач заявив клопотання про зустрічне забезпечення позову шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі 4 062 178,43 грн.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» вказує, що судом першої інстанції при прийнятті вищевказаного рішення були враховані лише норми Цивільного кодексу України, а саме: ч.1 ст. 712, ст.ст.15, 16, ч. ч.1, 2 ст.11, ч.1 ст. 202, ст.ст. 525,526, 530, 610, 629, як такі, що врегульовують зазначені в позові спірні правовідносини, та не звернув уваги на те, що господарсько-договірні зобов`язання, які виникають із договорів поставки прямо врегульовані Господарським Кодексом України, що в свою чергу за обсягом дії є законом спеціальної дії.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд проігнорував, що договір, на який посилається позивач у свої позовній заяві, укладений із порушенням істотних умов договору встановлених Господарським кодексом України.

Так, істотною умовою договору поставки є його предмет, кількість і асортимент, ціна але у підпунктах 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 10, 11 пункту 1.11 договору ДГ-0000007 від 02.01.2019 укладеного між позивачем та відповідачем визначено ціну за сировину, але не визначено одиницю виміру, за яку встановлена така ціна, чим порушено ст. 180 Господарського кодексу України та ч.1 ст. 189 Господарського кодексу України. Також, в договорі не визначено одну з істотних умов договору поставки, а саме не визначено строки поставки з моменту усної заявки Покупця, чим порушено вимоги ст. 267 Господарського кодексу України.

Відповідач наполягає на тому, що договором чітко передбачений порядок розрахунків за вказаним договором, зокрема, відповідно до п.5.1. договору розрахунок між постачальником та покупцем проводиться шляхом перерахування коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника (на реквізити, вказані в рахунку-фактурі). Проте, судом першої інстанції, при цитуванні вказаного пункту, не зазначена фраза «(на реквізити, вказані в рахунку-фактурі)», на що відповідач окремо звертає увагу.

Крім того, апелянт вказує, що в справі відсутні будь-які докази існування рахунків-фактур, відповідно до яких мали бути сплачені грошові кошти за договором. Договором не передбачено сплату грошових коштів на реквізити вказані в видаткових накладних.

ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» зауважує, що місцевим господарським судом при дослідженні накладних та відповідних їм товарно-транспортних накладних, проігноровано норми статті 99 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідно до вказаної статті, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, - суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу, що не було здійснено судом.

Також, апелянт зазначає про упередженість суду при винесенні ухвали від 12.04.2019р по даній справі, якою накладено арешт на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на будь-яких рахунках у будь-яких банківських установах (банках), а також на ті кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, у розмірі ціни позову 3 987367,91 грн., суми сплаченого судового збору у розмірі 59810,52 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., всього на загальну суму 4 062178,43 грн., оскільки судом проігноровані можливі збитки відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову та не застосовано право, передбачене статтею 141 Господарського процесуального кодексу України щодо зустрічного забезпечення.

Більш детально доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЯК-ПІВДЕНЬ» викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019р. апеляційну скаргу ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ на рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. по справі №916/662/19 залишено без руху, встановлено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати до суду докази сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі, протягом 7 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

07.05.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю МАЯК-ПІВДЕНЬ до Південно-західного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого апелянтом додано докази сплати судового збору.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ на рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. по справі №916/662/19, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2019р. розгляд апеляційної скарги по справі №916/662/19 призначено на 11.09.2019р.

29.07.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «УГЕЗ» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ, яким позивач не погоджується з її доводами та просить у задоволенні останньої відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

28.08.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю МАЯК-ПІВДЕНЬ до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та повторне клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення.

В обґрунтування клопотання про призначення почеркознавчої експертизи апелянт зазначає, що підпис його представників на накладних, за якими він нібито отримав товар, не відповідає підпису, вказаному в довіреності. Додатково відповідач вказує про відсутність печатки підприємства на відповідних накладних.

Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції при дослідженні видаткових накладних та відповідних їм товарно- транспортних накладних встановлено що підписи довірених осіб покупця візуально відповідають таким, які є у довіреностях на отримання товару від постачальника.

Однак, ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ зазначає, що місцевий господарський суд встановив вищенаведене при відсутності спеціальних знань, чим проігнорував норми статті 99 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідно до вказаної статті, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Враховуючи, що відповідач заперечує проти отримання товару за спірними накладними, які є підставою щодо визначення наявності порушення своїх зобов`язань з боку покупця, ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ вважає за необхідне призначення судової почеркознавчої експертизи у справі №916/662/19.

Обгрунтовуючи клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення апелянт зазначає, що накладений арешт на грошові кошти на рахунках відповідача на загальну суму 4 062 178,43 грн., перешкоджає здійсненню ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ господарської діяльності, а саме: договору №286/2/19/1 про закупівлю послуги з організації харчування, що був укладений 17.01.2019р. між ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» та Міністерством оборони України.

Апелянт вказує, що виконання своїх зобов`язань за вищезазначеним договором відповідач забезпечив виконання банківською гарантією від 17.01.2019р. №250-19Г, виданою АТ «РВС БАНК» в сумі 13 498 036,26 грн.

Тому, невиконання цієї угоди в подальшому може призвести до більшої кількості позовів до суду та спричиненням збитків відповідачу, у зв`язку із чим відповідач і заявляє клопотання про зустрічне забезпечення шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі 4 062 178,43 грн.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення вказаних клопотань у зв`язку з наступним.

Щодо клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Як вбачається зі статті 73 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта це доказ.

За діючим процесуальним господарським законодавством України усі докази подаються до суду першої інстанції. А в силу приписив ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.

Отже, ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» повинен був заявити клопотання разом з поданням відзиву на позовну заяву, проте, матеріали справи свідчать, що цього зроблено не було.

При цьому, відповідно до частини 7 ст. 258 Господарського процесуального кодексу разом з апеляційною скаргою мають бути подані клопотання особи, яка подала скаргу, з обґрунтуванням поважності причин неподання іх до суду першої інстанції.

Але, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, при поданні апеляційної скарги, апелянтом заявлено не було.

Крім того, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019р. відкрито апеляційне провадження по справі №916/662/19. Учасникам справи встановлено строк для подання до суду заяв чи клопотань стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи.

Встановлений судом строк - 7 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності до діючого процесуального законодавства України заяви, клопотання і інші документи, подані після закінчення процесуальних строків, встановлених цією ухвалою, залишаються без розгляду.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 16.07.2019р., яким було направлено апелянту відповідну ухвалу суду від 15.07.2019р., ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» отримало останню 23.07.2019р.

Отже, останнім днем подачі до суду апеляційної інстанції будь-яких клопотань було 30.07.2019р.

Проте, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідач подав до канцелярії суду особисто лише 28.08.2019р., тобто, майже через місяць після встановленого строку на таке подання. Про це свідчать відбиток Відділу діловодства Південно-західного апеляційного господарського суду з реєстраційним номером клопотання відповідача, а саме: №3295/19 від 28.08.2019р.

Також, судова колегія зазначає, що апелянтом не було подано клопотання про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та не наведено жодних підстав, через які він не міг заявити таке клопотання до суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЯК-ПІВДЕНЬ» був пропущений строк на подання будь-яких клопотань та заяв, а також, відсутність клопотання про поновлення строку на таке подання, судова колегія залишає без розгляду клопотання апелянта про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Щодо клопотання про зустрічне забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2019р. було задоволено заяву ТОВ УГЕЗ про забезпечення позову. Накладено арешт на грошові кошти, що належать ТОВ « МАЯК-ПІВДЕНЬ», та знаходяться на будь-яких рахунках у будь-яких банківських установах (банках), а також на ті кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» і знаходяться у нього чи в інших осіб, у розмірі ціни позову 3987367,91 грн., суми сплаченого судового збору у розмірі 59810,52 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., всього на загальну суму 4062178,43 грн.

Задовольняючи заяву ТОВ УГЕЗ про забезпечення позову, місцевий господарський суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача та зазначив, що з урахуванням характеру правовідносин, які склалися між сторонами, майнового характеру позовних вимог та їх суттєвого розміру, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення коштів, які наявні у відповідача, на момент ухвалення рішення по справі.

Також, судом першої інстанції зауважено, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти, що застосовуються виключно в межах суми позову, не є перешкодою у здійсненні відповідачем господарської діяльності.

Вподальшому, ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» звернулось до суду апеляційної інстанції з клопотанням про застосування зустрічного забезпечення в порядку ст. 141 ГПК України, в якому просить застосувати зустрічне забезпечення позову для уникнення можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, шляхом зобов`язання ТОВ «УГЕЗ» внести на депозитний рахунок Господарського суду Одеської області коштів у розмірі 4 062 178,43 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що у Постанові КГС Верховного Суду від 19.02.2019р. у справі №911/1695/18 викладена наступна правова позиція: «…частиною 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення)."

Тобто, відповідна вимога може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Виходячи з аналізу ч.4 ст.141 Господарського процесуального кодексу України, заходи щодо розгляду заяви про зустрічне забезпечення позову вживає суд першої інстанції.

При цьому, доказів щодо подання клопотання про зустрічне забезпечення позову з боку відповідача до суду першої інстанції у матеріалах справи не міститься.

Навпаки, ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» скористався своїм правом для оскарження ухвали про забезпечення позову від 12.04.2019р., яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 17.07.2019р.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення вищенаведеного клопотання про зустрічне забезпечення позову.

11.09.2019р. від ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке відповідач обґрунтовує тим, що його представник терміново викликаний для участі у невідкладних слідчих діях та судовому засіданні.

Проте, жодного доказу у розумінні ст.ст. 73, 74, 76-78 Господарського процесуального кодексу України щодо вказаної обставини подання відповідного клопотання про відкладення, до останнього додано не було.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ухвала суду про відкриття апеляційного провадження у справі №916/662/19 датована 15.07.2019р., що свідчить про відсутність строків для розгляду апеляційної скарги у даній справі, відповідно до ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідно до ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2019р., присутність сторони в судовому засіданні 09.09.2019р. не визнавалась обов`язковою.

У зв`язку з чим, апеляційна колегія відмовляє у задоволенні вказаного клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судовому засіданні 11.09.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2019р. між ТОВ УГЕЗ та ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ було укладено договір поставки №ДГ-0000007 (далі Договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити продукцію (сировину), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити таку сировину. Під сировиною сторони розуміють м`ясо сире у зазначеній в Договорі номенклатурі та за вказаними цінами (а.с. 22-23).

Відповідно до п.1.2. Договору поставка сировини здійснюється партіями за усними заявками Покупця на підставі цього Договору.

Згідно з п.2.1. Договору постачальник відвантажує сировину на адресу покупця за цінами, вказаними у цьому Договорі. Загальна вартість сировини визначається у видаткових накладних.

Сировина, яка постачається, приймається по якості та кількості повноважними представниками сторін (п. 3.2. Договору).

За п.3.3. Договору, в разі виявлення розбіжностей по кількості та якості представники сторін складають Акт, відповідно до якого проводяться погоджені взаєморозрахунки.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що розрахунок між постачальником та покупцем проводиться у національній валюті гривні безготівково, шляхом перерахування коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника (на реквізити, вказані в рахунку-фактурі).

Згідно з п.5.2. Договору оплата конкретної партії сировини проводиться на умовах, зазначених у Договорі та видатковій накладній.

Оплата товару здійснюється покупцем шляхом передплати 100% вартості товару в строку, вказані в рахунках-фактурах постачальника. З моменту зарахування на поточний рахунок постачальника 100% оплати за поставлений товар, або за товар, який повинен бути поставлений, ціна на товар не підлягає зміні.

Пунктом 5.4. Договору сторони передбачили, що постачальник має право поставити товар покупцю без попередньої оплати. В такому випадку покупець зобов`язаний здійснити оплату в розмірі 100% вартості поставленого товару у строк не більше 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки.

Пунктом 6.2. Договору визначено, що якщо не погоджено інше, сировина відвантажується на адресу покупця на наступних умовах: завантаження сировини здійснюється силами та за рахунок постачальника; доставка сировини здійснюється транспортом та за рахунок постачальника; розвантаження сировини здійснюється силами та за рахунок покупця.

У пункті 6.4 Договору визначено, що сировина вважається поставленою з моменту підписання повноважними представниками покупця видаткової накладної.

Відповідно до п.9.1. Договору він, зокрема, набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019р., але у всякому випадку до виконання сторонами зобов`язань за даним Договором в періоді його дії.

Апеляційна колегія звертає увагу, що даний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень і скріплений печатками підприємств.

На виконання зазначеного Договору ТОВ МАЯК-ПІВДЕНЬ було видано наступні довіреності на отримання продукції від постачальника:

- довіреність №01 від 02.01.2019р., відповідно до якої ОСОБА_1 доручено отримання продукції від ТОВ УГЕЗ на основному складі за адресою: м. Миколаїв, вул. Кіровоградська, 2;

- довіреність №4 від 02.01.2019р., відповідно до якої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 доручено отримання продукції від ТОВ УГЕЗ на основному складі за адресою: м. Миколаїв, вул. Кіровоградська, 2; ОСОБА_4 доручено отримання продукції від ТОВ УГЕЗ у військовій частині НОМЕР_1 за адресою: с. Чорнобаївка; ОСОБА_5 доручено отримання продукції від ТОВ УГЕЗ у військовій частині НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаних довіреностях підписи довірених осіб засвідчено директором ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» (а.с. 24-25).

Вподальшому, постачальником було здійснено поставку товару на загальну суму: 6094519,46 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 26-78) та товарно-транспортними накладними (а.с. 79-131).

Але, як свідчать матеріали справи, покупцем було лише частково оплачено вартість сировини на загальну суму 2107177,55 грн., що підтверджується виписками по рахунках (а.с. 132-142) та листами про залік сплачених коштів в рахунок боргу по зазначеному Договору (а.с.143-148).

У зв`язку з вищенаведеними обставинами ТОВ «УГЕЗ» подав до суду відповідний позов.

При цьому, судова колегія зазначає, що позивачем від самого початку було заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 3987367,91 грн.

Проте, 22.03.2019 ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» сплачено 280020,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №991 від 22.03.2018р.

Тому, ухвалою суду першої інстанції від 20.05.2019р. по справі №916/662/19 було закрито провадження у справі в частині стягнення 280020,00 грн.

Крім того, ухвалою суду першої інстанції від 12.04.2019р. задоволено заяву про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УГЕЗ». Накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь, та знаходяться на будь-яких рахунках у будь-яких банківських установах (банках), а також на ті кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь і знаходяться у нього чи в інших осіб, у розмірі ціни позову 3987367,91 грн., суми сплаченого судового збору у розмірі 59810,52 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., всього на загальну суму 4062178,43 грн.

Наведена ухвала залишена в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2019р. та постановою Верховного Суду від 17.07.2019р.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників процесу, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Щодо недодержання в Договорі поставки від 02.01.2019р. істотних умов.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначені істотні умови договорів.

Так, за вказаною статтею, зокрема, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Згідно п. 4 зазначеної статті, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як свідчать матеріали справи, пунктом 1.1. Договору поставки «Предмет договору» сторони погодили постачання продукції, а саме: сировини, під якою розуміють окіст задній свинячий б/к - ціна 115,00 грн. з ПДВ; лопатка свиняча б/к - ціна 112,00 грн. з ПДВ; ребра свинячі м`ясні - ціна 95,00 грн. з ПДВ; балик свинячий б/к - ціна 138,00 грн. з ПДВ; тощо. Повний список сировини та її вартість за одиницю визначено в п. 1.1. Договору поставки. Поставка сировини здійснюється партіями за усними заявками Покупця, на підставі цього договору (п.1.2. Договору поставки).

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки Постачальник відвантажує сировину на адресу Покупця за цінами, вказаними у цьому договорі. Загальна вартість сировини визначається у видаткових накладних.

Згідно з п. 5.2. Договору поставки оплата конкретної партії сировини проводиться на умовах зазначених в договорі та видатковій накладній.

Згідно з п. 5.4. Договору поставки Постачальник має право поставити товар Покупцю без попередньої оплати. В такому випадку Покупець зобов`язаний здійснити оплату в розмірі 100% вартості поставленого товару у строк не більше 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки.

Відповідно до п. 9.1. Договору поставки цей договір набуває чинності з моменту його підписання та і діє до 31 грудня 2019р., але у всякому випадку до виконання Сторонами зобов`язань, узятих за даним Договором в період його дії.

Враховуючи, що Договір поставки від 02.01.2019р. був підписаний керівниками підприємств без заперечень, зауважень та скріплений відповідними печатками, судова колегія зазначає, що сторони дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору, а саме предмету, ціни та строків його дії. Інші умови Договору поставки не суперечать законодавству України та визначені сторонами за вчасною домовленістю, з урахуванням принципу свободи договору (ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України; ст. 3 Цивільного кодексу України).

Більш того, кожна видаткова накладна, що оформлена в межах Договору поставки, містить інформацію стосовно найменування товару, одиниці виміру у кілограмах, кількості продукції та її загальної вартості. В товарно- транспортних накладних, які оформлені в межах Договору поставки та не оспорюються апелянтом, також міститься інформація стосовно найменування отриманого товару, одиниці виміру та ціни за кожну одиницю, яка узгоджується з ціною, що зазначена в п. 1.1. Договору поставки.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, постачальником здійснювалась поставка сировини, а покупцем проводилась оплата отриманої продукції (сировини). Оплата здійснювалась за банківськими реквізитами, які визначені як у самому Договорі поставки, так і у видаткових накладних.

Отже, вказане свідчить про те, що відповідач визнав поставку товару за Договором та спочатку відповідача влаштовували умови Договору поставки, що підтверджується фактами оплати продукції.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не може погодитись з і доводами відповідача щодо невідповідності реквізитів для розрахунку за отриману продукцію.

За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, укладений між сторонами Договір поставки від 02.01.2019р. є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У силу ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.1. ст.526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із приписами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Проте, починаючи з 11.01.2019р. покупець почав порушувати умови договору. При цьому, ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ зазначив, що він не отримував товар за накладними:

№00000003 від 02.01.2019 на суму 103985,36 грн.;

№0000014 від 04.01.2019 на суму 25547,24 грн.;

№0000019 від 09.01.2019 на суму 43809,47 грн.;

№0000046 від 01.02.2019 на суму 54389,06 грн.;

№0000023 від 11.01.2019 на суму 37916,14 грн.;

№0000044 від 01.02.2019 на суму 16543,93 грн.;

№0000054 від 01.02.2019 на суму 66672,76 грн.;

№0000103 від 01.03.2019 на суму 57513,24 грн.;

№0000098 від 01.03.2019 на суму 43418,95 грн.;

№0000056 від 01.02.2019 на суму 14798,24 грн.;

№0000063 від 06.02.2019 на суму 16472,93 грн.;

№0000068 від 08.02.2019 на суму 32531,48 грн.;

№0000070 від 08.02.2019 на суму 96338,23 грн.;

№0000071 від 08.02.2019 на суму 16827,95 грн.

На загальну суму 626764,98 грн.

Крім того, відповідач наполягає на тому, що підпис представників на вищевказаних видаткових накладних та відповідних товарно-транспортних накладних, якими засвідчувалось отримання продукції, не відповідає підписам, вказаним в довіреності, а також на вищезазначених документах відсутня печатка підприємства ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ».

Враховуючи презумпцію правомірності договору, колегія суддів звертає увагу, що відповідний Договір поставки відповідачем не оскаржувався, тому, він є дійсним.

Тобто, жодних обставин, які звільняють відповідача від виконання своїх обов`язків за договором не існує.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору поставки, постачання продукції здійснювалось за адресами, які були попередньо узгоджені між сторонами, відповідно до наданих суду довіреностей. Сировина постачалась продавцем за адресами, які надані замовником. Для кожної поставки виписувалась окрема видаткова накладна, в якій чітко зазначається кількість товару, його вартість в цілому та за одиницю.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували зауваження ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» стосовно співпраці з ТОВ «УГЕЗ».

Навпаки, чк свідчать матеріали справи, жодних претензій щодо кількості, якості, вартості поставленого продавцем товару від замовника - не надходило. Замовник сплачував грошові кошти на реквізити, що містяться в договорі поставки й ніколи не висував жодних претензій щодо такої процедури.

Крім того, покупцем також визначені відповідальні особи, які уповноважені на отримання продукції, підписи яких містяться на відповідних накладних.

Щодо твердження ТОВ «МАЯК-ПІВДЕНЬ» про неотримання товару за певними накладними, судова колегія зазначає наступне.

Оскаржуючи в касаційному порядку ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.04.2019р. про забезпечення позову, відповідачем самостійно були надані, у якості додатків до касаційної скарги, завірені директором ТОВ «УГЕЗ» копії видаткових накладних, які містяться у матеріалах справи і які відповідач на даний час намагається оспорювати.

Тобто, колегія суддів звертає увагу на те, що якщо відповідач має такі накладні, то він також й отримував товар за цими накладними, а отже, ствердження апелянта, що відповідальні особи відповідача не підписували спірні накладні є безпідставним.

Таким чином, оскільки апелянт має оригінали видаткових накладних, які він самостійно посвідчив, це є безперечним доказом того, що він отримував продукції за відповідними накладними.

Щодо відсутності печатки, апеляційна судова колегія цілком погоджується з судом першої інстанції, який зазначив, що відповідно до ч.ч.1,3 ст. 58-1 ГК України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (справа "Трофимчук проти України" від 28 жовтня 2010 року).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає, що наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. у справі №916/662/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 16.09.2019р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброви Г.І.

Суддя Ярош А.І.