ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" вересня 2019 р. Справа № 924/570/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., при секретарі судового засідання Сорока Д.В., розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Південно - Західні Тепломережі", м. Хмельницький

про стягнення 40 636 438, 16 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з"явився

Від відповідача: Ксьондзик Ю.Ю. - за довіреністю №1223 від11.09.2019р.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: з оголошенням перерви в судовому засіданні від 12.09.2019р.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява, в якій позивач Акціонерне товариство НАК "Нафтогаз України", м. Київ просить суд стягнути з відповідача Комунального підприємства "Південно - Західні Тепломережі", м. Хмельницький на свою користь заборгованість в загальній сумі 40 636 438, 16 грн. за неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №1006/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р.

Ухвалою суду від 06.06.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.07.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем несвоєчасно здійснено оплату за переданий газ, чим порушено вимоги договору купівлі-продажу природного газу від 30.08.2017 р. №1006/1718-ТЕ-34. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. cт. 20, 173-175, 193, 216-218, 230-232, 264, 265 ГК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (від 12.04.2019 р.) звертає увагу на вкрай скрутне матеріальне становище підприємства та те, що порушення грошового зобов`язання з боку відповідача сталось з об`єктивних причин, на які відповідач не міг вплинути, а саме: через значну заборгованість державного бюджету по погашенню різниці в тарифах на теплову енергію у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії встановленим тарифам та значну заборгованість населення. Посилаючись на положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, просить зменшити розмір неустойки на 50%.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, однак 12.09.2019р. через канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розгляд даної справи здійснювати без участі уповноваженого представника за наявними матеріалами.

До початку судового засідання 13.09.2019р. від відповідача надійшла заява про відмову від визнання обставин, в якій відповідач відмовляється від раніше визнаних обставин, а саме в частині стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та частини пені.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

30.08.2017 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та комунальним підприємством "Південно-Західні тепломережі" (споживач) укладено договір постачання природного газу №1006/1718-ТЕ-34 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), власного видобутку та/або імпортований ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. (включно) природний газ обсягом до 24500 тис. куб.м., у тому числі за місяцями: 4 кв. 2017 р. (10300,0): жовтень - 2000,0, листопад - 3600,0, грудень - 4700,0; 1 кв. 2018 р. (14200,0): січень - 5000,0, лютий - 4600,0, березень - 4600,0.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на народний газ (п. 3.1 договору).

У п. 3.7 договору сторони погодили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно з п. 3.8 договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику, зокрема підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.9 договору).

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5916,00 грн., крім того податку на додану вартість (20%) - 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 7099,20 грн. (п. 5.2 договору).

У п. 6.1 договору зазначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, у разі коли на споживача станом на 30.09.2015р. поширювалася дія ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання". В будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору.

У п. 7.2 договору зазначено, що споживач зобов`язаний, з-поміж іншого, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Згідно з п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України, а також цим договором.

У п. 8.2 договору сторонами погоджено, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3 договору).

За умовами п. 12.1 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє вчастині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 31 березня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

До договору сторонами укладено додаткові угоди №1 від 12.01.2018 р., №2 від 01.04.2018 р., №3 від 04.06.2018 р., №4 від 06.08.2018 р., №5 від 06.09.2018 р., №6 від 17.10.2018 р., якими внесено зміни до умов договору постачання природного газу №1006/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017 р.

Відповідно до договору постачання природного газу №1006/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017 р. позивачем було передано, а відповідачем прийнято природний газ за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, згідно з актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 р. на суму 6 721 764,43 грн., від 30.11.2017 р. на суму 14 276 234,12 грн., від 31.12.2017 р. на суму 15 975 720,72 грн., від 31.01.2018 р. на суму 17 938 831,38 грн., від 28.02.2018 р. на суму 17 261 105,27 грн., від 31.03.2018 р. на суму 18 210 455,56 грн., від 30.04.2018 р. на суму 4 427 245,24 грн., від 31.05.2018 р. на суму 3 041 488,67 грн., від 30.06.2018 р. на суму 2 639 787,10 грн., від 31.07.2018 р. на суму 2 549 846,64 грн., від 31.08.2018 р. на суму 252 217,54 грн., від 30.09.2018 р. на суму 2 896 010,03 грн.

Вищезазначені договір, додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторін, скріплені відтисками їхніх печаток.

У матеріали справи надано сформовану позивачем виписку по операціях за договором №1006/1718-ТЕ-34 за період 01.10.2017 р. - 28.02.2019 р., в якому відображено оплати відповідача за договором.

Відповідачем надано довідку (від 19.07.2019 р. №997) про фінансовий стан станом на 01.06.2019 р. з відображенням заборгованості державного бюджету та споживачів за використаний природний газ перед відповідачем та збиток відповідача станом на 01.06.2019 р. в розмірі 1141,6 тис. грн.

З огляду на те, що оплату отриманого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №1006/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017 р. відповідач здійснив не своєчасно та з простроченням, позивач просить стягнути з нього 40 636 438,16 грн., з яких 30 174 603,46 грн. - основний борг, 3 868 728,16 - пені, 1 787 163,01 грн. - 3% річних, 4 805 943,53 грн. - інфляційних втрат.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке:

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір постачання природного газу №1006/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017 р., за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2017-2018 роках природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У п. 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.3 договору сторони передбачили, зокрема, що за наявності заборгованості у споживача за цим договором, постачальник зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 р. на суму 6 721 764,43 грн., від 30.11.2017 р. на суму 14 276 234,12 грн., від 31.12.2017 р. на суму 15 975 720,72 грн., від 31.01.2018 р. на суму 17 938 831,38 грн., від 28.02.2018 р. на суму 17 261 105,27 грн., від 31.03.2018 р. на суму 18 210 455,56 грн., від 30.04.2018 р. на суму 4 427 245,24 грн., від 31.05.2018 р. на суму 3 041 488,67 грн., від 30.06.2018 р. на суму 2 639 787,10 грн., від 31.07.2018 р. на суму 2 549 846,64 грн., від 31.08.2018 р. на суму 252 217,54 грн., від 30.09.2018 р. на суму 2 896 010,03 грн.

Відповідачем здійснювались розрахунки за отриманий природний газ згідно з договором, що підтверджується випискою по операціях за договором №1006/1718-ТЕ-34 за період 01.10.2017 р. - 28.02.2019 р., в якому відображено оплати відповідача за договором. Однак зазначені розрахунки здійснювались частково з порушенням передбаченого п. 6.1 договору строку оплати, що не спростовується відповідачем.

З огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача 30 174 603,46 грн. - основний борг, 3 868 728,16 - пені, 1 787 163,01 грн. - 3% річних, 4 805 943,53 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає, що зазначені нарахування здійснені правильно, а тому вимоги про стягнення 1 787 163,01 грн. - 3% річних та 4 805 943,53 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 868 728,16 - пені, згідно з поданим розрахунком.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 8.2 договору сторонами погоджено, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З огляду на зазначене, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені, судом встановлено, що останні нараховані правомірно, з урахуванням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення заявлені обґрунтовано.

Доказів, які би спростовували позовні вимоги про стягнення 3 868 728,16 - пені, 1 787 163,01 грн. - 3% річних та 4 805 943,53 грн. - інфляційних втрат суду не подано.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, позовні вимоги про стягнення 30 174 603,46 грн. - основний борг, 3 868 728,16 - пені, 1 787 163,01 грн. - 3% річних, 4 805 943,53 грн. - інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства Південно-західні тепломережі, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 17/1 (код 36123019) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6 (код 20077720) 30 174 603,46 грн. (тридцять мільйонів сто сімдесят чотири тисячі шістсот три гривні 46 коп.) - основний борг, 3 868 728,16 (три мільйони вісімсот шістдесят вісім тисяч сімсот двадцять вісім гривень 16 коп.) - пені, 1 787 163,01 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят сім тисяч сто шістдесят три гривні 01 коп.) - 3% річних, 4 805 943,53 грн. (чотири мільйони вісімсот п"ять тисяч девятсот сорок три гривні 53 коп.) - інфляційних втрат, 609 549,57 грн. (шістсот девять тисяч п"ятсот сорок девять гривень 57 коп.) - витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 17.09.2019 р.

Суддя О.Д. Вибодовський

Віддрук 3 прим.:

1- до справи

2- позивачу - 01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6;

3 - відповідачу - 29000, м.Хмельницький, вул.Курчатова, 17/1.