ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.09.2019 Справа № 920/627/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Олтушевській І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи № 920/627/19,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 165/57, м. Суми, 40021, код 38244561);

до відповідача: Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (вул. Садова, буд. 33, м. Суми, 40009, код 40456009),

про внесення змін до договорів купівлі-продажу,

за участю представників сторін:

від позивача: Мирославський С.В., згідно ордеру від 24.07.2019 Серія СМ № 89-19,

від відповідача: Заїка І.В., за довіреністю від 09.01.2019 № 06.01-27/1,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 24.06.2019 провадження у справі №920/627/19 було відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.07.2019.

В судовому засіданні 24.07.2019 було відкладено підготовче засідання у справі №920/627/19 на 07.08.2019.

Згідно з ухвалою господарського суду Сумської області від 07.08.2019 було закрите підготовче провадження у справі №920/627/19, розгляд справи по суті призначено на 09.09.2019.

Суть спору: позивач просить суд внести зміни до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 . Суми по вул. Г. Кондратьєва, буд. 165/57 від 17.02.2016, який зареєстровано в реєстрі за № 261, шляхом виключення пункту 5.1.4; внести зміни до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 . Суми по вул. Г. Кондратьєва, буд. 165/59 від 17.02.2016, який зареєстровано в реєстрі за №262, шляхом виключення пункту 5.1.4; судові витрати покласти на Відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачем подано до суду письмовий відзив №311/19 юр від 10.07.2019 на позовну заяву, в якому просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що зміни, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених у процесі приватизації, здійснюються в порядку, що затверджується Фондом державного майна України, та не можуть передбачати зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов`язань. У зв`язку із зазначеним, відповідач зазначає, що виключення з договорів пунктів, якими позивач прийняв на себе певні зобов`язання прямо суперечать нормам Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Позивачем подано відповідь (вх. №6273 від 31.07.2019) на відзив, в якій зазначив про те, що запропоновані позивачем зміни до Договорів не регламентують відповідальності покупця, а отже не передбачають зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов`язань.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази у справі, суд встановив:

Рішенням Сумської міської ради № 735-МР від 04.05.2016 року управління майна комунальної власності Сумської міської ради було реорганізовано шляхом приєднання його до новоствореного департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з 05.05.2016 року.

Відповідно до п. 1.8. Положення про департамент забезпечення ресурсних платежів, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 26 квітня 2017 року № 2019-МР, позивач є правонаступником Управління майна комунальної власності Сумської міської ради по усіх майнових та немайнових правах та обов`язках.

17 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» та Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради (в подальшому Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради) було укладено договори купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу (далі за текстом «Договори»), зі змісту п. 1.1. яких вбачається, що відповідач на підставі рішення Сумської міської ради від 13.05.2015 №4341-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 26.10.2011 №856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами) зобов`язується передати у власність позивачу нежитлове приміщення площею 1300,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, будинок 165/57 та нежитлове приміщення площею 1062,0 кв.м., яке знаходить за адресою: АДРЕСА_2 по АДРЕСА_3 . Герасима Кондратьєва, будинок 165/ АДРЕСА_4 , які є комунальною власністю територіальної громади міста Суми на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.03.2015 реєстарційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданий 11.03.2015 індексний №34744861, а позивач зобов`язується прийняти вказані об`єкти приватизації, сплатити їх ціну у термін, визначений цими Договорами, та здійснити реєстрацію Об`єкта приватизації згідно з чинним законодавством.

Пунктами 5.1.4 Договорів передбачено обов`язок Покупця протягом року після підписання договору купівлі-продажу врегулювати земельні відносини згідно з діючим законодавством.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з метою врегулювання земельних відносин 13.04.2016 ним були подані заяви до Сумської міської ради про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду; укладений договір на виконання проекту землеустрою; 23.05.2016, відповідно до ч. 3 ст.123 Земельного кодексу України, отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Проте в процесі розробки проектів землеустрою були виявлені факти, за якими земельні ділянки на даний час не можуть бути надані Сумською міською радою в оренду, про що повідомлено Сумського міського голову 15.09.2016 (лист 18/09).

Тобто, Продавець не повідомив ТОВ «ИНЕКО» на момент укладання вказаних вище Договорів, що він не оформив земельну ділянку, на якій розташовані вказані вище об`єкти, за собою, а позивач самостійно не може врегулювати дане питання у зв`язку з відсутністю у нього відповідних повноважень.

Проте через невжиття відповідачем заходів з оформлення земельної ділянки ТОВ «ИНЕКО» позбавлене юридичної можливості укласти договір оренди чи викупити вказану земельну ділянку, у зв`язку з чим просить суд внести зміни до Договорів шляхом виключення з них пунктів 5.1.4.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до «Порядку внесення змін до договорів купівлі-продажу державного (комунального) майна», затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 18 жовтня 2018 року № 1328, ТОВ «ИНЕКО» звернулось до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з метою позасудового врегулювання даного питання та внесло пропозицію листом від 27.05.2019 року №6 щодо виключення пунктів 5.1.4. вищезазначених договорів, шляхом укладення договорів про внесення змін до Договорів від 17.02.2016 р. купівлі-продажу нежитлового приміщення в м. Суми по вул. Г. Кондратьєва, буд. 165 АДРЕСА_5 та нежитлового приміщення в АДРЕСА_2 по АДРЕСА_6 Г. АДРЕСА_7 , буд. 165/59.

Проте, у відповідь на дану пропозицію ТОВ «ИНЕКО» отримало відмову «Щодо пропозиції про внесення змін до договорів купівлі-продажу» від 07.06.19 року № 06.01- 18/4123.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» відповідно до якої зміни, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених у процесі приватизації, здійснюються в порядку, що затверджується Фондом державного майна України, та не можуть передбачати: зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов`язань.

В той же час відповідальність покупця передбачена в VII розділі Договорів (п. 7.1-7.5).

Тобто запропоновані позивачем зміни до Договорів не регламентують відповідальності покупця, а тому ці зміни не передбачають зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов`язань.

Зважаючи на той факт, що запропоновані позивачем зміни до договору не містять положень щодо зменшення відповідальності власника за невиконання ним зобов`язань, визначених договором купівлі-продажу чи щодо зменшення загального обсягу інвестицій, визначених договором купівлі-продажу, то заборона на внесення змін до договору, передбачена ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», в даному випадку не застосовується до спірних відносин.

Договори купівлі-продажу було укладено 17 лютого 2016 року. На момент укладення вказаних договорів діяв Закон України «Про приватизацію державного майна» 2163-ХІІ в ред. від 16.01.2016 року.

Відповідно п. 4 ст. 3 зазначеного закону відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 1,2,3 ч. 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать:

підприємства (цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності, що визначені Цивільним кодексом України, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (далі - єдиний майновий комплекс підприємства);

об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані;

окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких це майно розташовано.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» 2163-ХІІ в ред. від 16.01.2016 року передбачено, що при приватизації об`єкта державної власності шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 3 даної статті власники приватизованих об`єктів мають пріоритетне право на довгострокову оренду (на строк не менше десяти років) займаних ними земельних ділянок з наступним викупом цих ділянок відповідно до законодавства України, якщо на це немає прямої заборони Кабінету Міністрів України або відповідної місцевої ради.

Місцева рада зобов`язана у місячний строк з моменту реєстрації приватизованого об`єкта переоформити договір оренди на користування землею.

Статтею 18-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» в ред. від 16.01.2016 року визначено порядок приватизації об`єктів разом із земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1,4 зазначеної статті, продаж об`єкта приватизації разом із земельною ділянкою державної власності, на якій він розташований, включення вартості земельної ділянки державної власності до статутного капіталу господарського товариства здійснюється після визначення розміру та меж такої земельної ділянки.

Рішення державного органу приватизації про продаж об`єкта приватизації, про внесення земельної ділянки державної власності до статутного капіталу господарського товариства є підставою для проведення землеустрою відповідних земельних ділянок.

Виконавець робіт із землеустрою визначається на конкурентних засадах в порядку, що затверджується Фондом державного майна України. За результатами конкурсу з виконавцем робіт із землеустрою укладається договір про розроблення документації із землеустрою, в якому, зокрема, визначається сторона, відповідальна за подання документації із землеустрою на погодження, на державну експертизу та на затвердження.

Земельні ділянки державної власності, що не підлягають продажу відповідно до Земельного кодексу України, надаються покупцям об`єктів приватизації в довгострокову оренду з умовою наступного їх придбання орендарем у разі скасування заборони на продаж зазначених ділянок.

Відповідно до п.6 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» в ред. від 16.01.2016 у разі продажу об`єкта приватизації без земельної ділянки набуття права користування або власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обов`язок щодо врегулювання земельних відносин покладено саме на орган приватизації та останній перед продажем об`єкта приватизації повинен здійснити відповідні підготовчі роботи щодо земельної ділянки на, якій знаходяться вказані об`єкти.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Верховний Суд України в постанові від 15 травня 2017 року по справі №705/6917/14-ц сформував правову позицію щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: «За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду.

Відповідно до ч. 1 Стаття 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Отже оскільки, земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти приватизації, не було у встановленому законом порядку передано у комунальну власність, а відповідним органом приватизації не проведено дій щодо можливості передачі вказаних земельних ділянок в оренду, у позивача на даний час відсутня можливість урегулювати земельні відносини.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, зазначені вище обставини досліджувалися господарським судом Сумської області в межах розгляду справи № 920/830/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО», до відповідача: Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської про визнання зобов`язань, визначених договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.02.2016 р., виконаними, зобов`язання зняти договори з контролю.

В рішенні господарського суду Сумської області від 04.03.2019 р. у справі №920/830/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019, судом було встановлено, що "суд погоджується з доводами позивача, що через невжиття саме відповідачем заходів по оформленню земельної ділянки позивач позбавлений юридичної можливості укласти договір оренди чи викупити вказану земельну ділянку. Позивач вжив заходів, спрямованих на врегулювання земельних відносин. 13.04.2016 позивачем були подані заяви до Сумської міської ради про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду; укладений договір на виконання проекту землеустрою; 23.05.2016, відповідно до ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою. В процесі розробки проектів землеустрою були виявлені факти, за якими земельні ділянки на даний час не можуть бути надані Сумською міською радою в оренду, про що повідомлено Сумського міського голову 15.09.2016 (листи № 17/09 та 18/09)."

Крім того, як було встановлено Господарським судом Сумської області під час розгляду справи № 920/830/18, 23.03.2019 Відповідачем було складено акти поточної перевірки умов Договорів купівлі-продажу, відповідно до яких Позивач не виконав п. 5.14. Договорів купівлі-продажу.

Останнім етапом оформлення права власності на об`єкти приватизації є зняття договору купівлі-продажу з контролю в органі приватизації.

Згідно із п.1 p. IV «Порядку здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації» зняття договору купівлі-продажу з контролю здійснюється за рішенням органу приватизації у разі: повного виконання умов договору, що підтверджує відповідний орган приватизації шляхом затвердження акта підсумкової перевірки; набрання законної сили рішенням суду про виконання умов договору в повному обсязі; набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору (або визнання його недійсним).

Зважаючи на той факт, що Договори перебувають на контролі в органі приватизації, а з вини відповідача ТОВ «ИНЕКО» позбавлене можливості виконати п.5.14 Договорів (виконати Договори в повному обсязі), це позбавляє ТОВ «ИНЕКО» можливості належним чином завершити процедуру оформлення права власності на придбані об`єкти.

Крім того відповідно до «Порядку здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації» у разі невиконання умов договору купівлі-продажу орган приватизаціє має право ініціювати процес його розірвання (або визнання недійсними) та повернення проданих за ним об`єктів у державну (комунальну) власність.

У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом також встановлено, що інші умови Договорів фактично виконані позивачем, що підтверджується рішенням Господарського суду Сумської області від 04.03.2019 р. у справі № 920/830/18 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 року у справі № 920/830/18.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частини 1 та 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачають, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, в силу ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Судом встановлено, що обставини щодо неможливості врегулювання земельних питань не були відомі позивачу під час укладення Договорів, а стали відомі ТОВ «ИНЕКО» лише на стадії розробки проектів землеустрою, а тому на момент укладення Договорів Позивач не міг передбачити неможливість виконання п. 5.14. На даний час Позивач не може урегулювати земельні питання з причин, які від нього не залежать, про що Відповідач належним чином та неодноразово був повідомлений.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що під час дії спірних договорів істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися під час їх укладення, розірвання договорів потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договорів на змінених умовах, отже мають місце умови, які є достатньою підставою для зміни умов Договорів в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України шляхом виключення пунктів 5.14. з їх змісту.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набула чинності для України 11.09.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту прав та інтересів є зміна правовідношення, отже суд може захистити порушене право шляхом зміни умов договору за рішенням суду, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішення законної сили, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

На підставі викладеного суд вважає, що право позивача має бути захищено із застосуванням ефективного механізму, який полягає у зміні правовідносин, що існують між сторонами, шляхом внесення змін до договорів купівлі-продажу, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3842 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Внести зміни до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення в м. Суми по вул. Г. Кондратьєва, буд. 165/57 від 17.02.2016, укладеного між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради і Товариством з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО», який зареєстровано в реєстрі за № 261, шляхом виключення пункту 5.1.4.

3. Внести зміни до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення в м. Суми по вул. Г. Кондратьєва, буд. 165/59 від 17.02.2016, укладеного між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради і Товариством з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО», який зареєстровано в реєстрі за № 262, шляхом виключення пункту 5.1.4.

4. Стягнути з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (вул. Садова, буд. 33, м. Суми, 40009, код 40456009) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 165/57, м. Суми, 40021, код 38244561) 3 842 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 19.09.2019.

Суддя Ю.А. Джепа