ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2191/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, проспект Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016)
про стягнення 1 640 911,65 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - адвоката Єфременка О.О., довіреність №14-192 від 17.05.2019;

відповідача - адвоката Туревського М.М., довіреність б/н від 19.11.2018;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 1 640 911,65 грн, у тому числі: основний борг у розмірі 1 280 368,45 грн; пеня у розмірі 167 148,53 грн, три проценти річних у сумі 56 022,34 грн та інфляційні втрати у розмірі 137 372,33 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме 24613,68 грн сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем були порушені умови договору № 1128/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 13.09.2017 щодо своєчасної оплати переданого газу за даним договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.07.2019 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2191/19. Вказаною ухвалою судом постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.08.2019 о 10:30.

Відповідач, через канцелярію суду 06.08.2019 за вх.№ 12466, надав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив про добровільну сплату грошових коштів після подання даного позову до суду у розмірі 280 000,00 грн, а щодо решти суми заборгованості у розмірі 1 000 358,45 грн відповідач зазначив, що дана заборгованість існує з незалежних від відповідача причин. Також, відповідач зазначає, що при розгляді справи №922/1785/18 в ухвалі суду від 21.03.2019, судом було встановлено, зокрема те, що відповідач здійснює забезпечення «Енергетичної безпеки» будинку на добровільній основі без отримання прибутку, здійснює закупівлю природного газу для потреб опалення в будинку по пр. Науки, 45-Б у м. Харкові, отримуючи виключно компенсацію (відшкодування) від власників квартир та нежитлових приміщень в Будинку фактично понесених витрат та оскільки від вказаних дій відповідач прибуток не отримує, то він знаходиться у скрутному фінансовому становищі. Також, відповідач зазначив, що здійснював платежі за договором №1128/1718-ТЕ-32 від 13.09.2017 у період з 08.11.2017 по 31.07.2019, по мірі надходження коштів від власників квартир. Отже, відповідач з урахуванням обставин встановлених в ухвалі суду у справі №922/1785/18 від 21.03.2019, зокрема знаходження відповідача у скрутному матеріальному становищі, конкретні та об`єктивні обставини, що унеможливлюють сплату одночасно всієї суми заборгованості, а також добросовісність відповідача щодо виконання умов договору №1128/1718-ТЕ-32 від 13.09.2017 та відсутність вини відповідача, просить надати розстрочку суми боргу строком на один календарний рік рівними частинами на 12 місяців. До відзиву на позовну заяву відповідачем надано докази направлення його на адресу позивача. Відзив наданий відповідачем у строк встановлений судом, а отже відзив на позовну заяву прийнятий судом та долучений до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 08.08.2019 представником позивача заявлено клопотання про перенесення підготовчого засідання, для надання можливості підготувати відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні 08.08.2019 суд без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 08.08.2019 про задоволення клопотання представника позивача про перенесення підготовчого засідання та відкладення підготовчого засідання на 11.09.2019 о 11:00.

12.08.2019 до господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив за вх.№19356, в якій позивач проти доводів відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення заперечував, зазначаючи, що відповідачем не доведено виключних обставин для надання розстрочки в розумінні ст. 331 ГПК України та відсутність коштів у відповідача не є такою обставиною. До відповіді на відзив на позовну заяву позивачем надано докази направлення її на адресу відповідача. Відповідь на відзив надана позивачем у строк встановлений судом, а отже відповідь на відзив на позовну заяву прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

20.08.2019 відповідачем у справі надані заперечення на відповідь на відзив за вх.№20084, в яких він зазначив, що позивач у відповіді на відзив не спростовує обставини, які встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а саме в ухвалі суду від 21.03.2019 у справі №922/1785/18, а фактично висловив незгоду саме з обставинами, викладеними та доведеними відповідачем у відзиві, а отже просив врахувати позицію викладену відповідачем у відзиві на позовну заяву.

В підготовчому засіданні 11.09.2019 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 08.08.2019 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 16.09.2019 о 11:00 год.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 16.09.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні 16.09.2019 позовні вимоги визнав частково.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (споживач) був укладений договір № 1128/1718-ТЕ-32 постачання природного газу (надалі - договір).

Також, між сторонами були укладені наступні додаткові угоди до договору: № 1 від 12.01.2018; №2 від 27.03.2018; №3 від 12.04.2018; №4 від 12.06.2018; №5 від 08.08.2018; №6 від 05.09.2018.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 210 767,89 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.10.2017 за жовтень 2017 року на суму 202 748,57 грн.;

- від 30.11.2017 за листопад 2017 року на суму 509 836,49 грн.;

- від 31.12.2017 за грудень 2017 року на суму 629 583,12 грн.;

- від 31.01.2018 за січень 2018 року на суму 1 008 102,77 грн.;

- від 28.02.2018 за лютий 2018 року на суму 946 788,36 грн.;

- від 31.03.2018 за березень 2018 року на суму 869 942,23 грн.;

- від 30.04.2018р. за квітень 2018 року на суму 43 398,67 грн.;

- від 31.05.2018 за травень 2018 року на суму 367,68 грн.

Пунктом 6.1. договору, з урахуванням додаткової угоди № 3 до договору, було встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1. договору. В підтвердження даних обставин позивач надає довідку по операціях по підприємству відповідача за період з 01.09.2017 по 30.04.2019, згідно якої за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 1280368,45 грн., яка на момент подання позову - 09.07.2019 не була сплачена відповідачем. Також, наявність заборгованості станом на 09.07.2019 не заперечується й відповідачем у справі, проте відповідач надав платіжне доручення № 212 від 31.07.2019 про сплату частини заборгованості в сумі 280000 грн. та просив суд закрити провадження у справі в цій частині позову, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Пунктом 8.2. договору було передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити позивачу крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем після подання позову до суду сплачено частину суми основної заборгованості у розмірі 280 000,00 грн згідно платіжного доручення №212 від 31.07.2019 (аркуш справи №67).

Згідно п.2 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем сплачено частину суми боргу у розмірі 280 000,00 грн, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо стягнення суми основної заборгованості у розмірі 280 000,00 грн провадження у справі закрити згідно п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Отже, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням сплаченої відповідачем після подання позову до суду суми боргу становить 1 000 368,45 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1 000 368,45 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 167 148,53 грн.

Розглянувши вимогу про стягнення з відповідача 167 148,53 грн пені, суд зазначає наступне.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати за отриманий природний газ поставлений позивачем не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем отриманого природного газу) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.8.2. договору, сторони погодили, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1. договору, він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

За приписом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача був зроблений з врахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та сума пені у розмірі 167148,53 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 56022,34 грн та інфляційні втрати у розмірі 137 372,33 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, ознайомившись із розрахунком позивача, щодо нарахування заявлених з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх та достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 1360911,65 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 1 000 368,45 грн., пені у розмірі 167 148,53 грн., 3% річних у сумі 56 022,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 137 372,33 грн.

Також, відповідач просить розстрочити виконання рішення суду у даній справі строком на один рік, посилаючись на обставини встановлені рішенням суду, а саме ухвалою суду від 21.03.2019 у справі №922/1785/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.03.2019 заяву (вхідний № 6246 від 12 березня 2019 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" про розстрочення виконання рішення від 12 березня 2019 року судом задоволено. Надано боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" (61072, м. Харків, просп. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016) розстрочку виконання рішення суду від 12 березня 2019 року на один рік з наступним графіком погашення заборгованості 136000,00 грн.: 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 квітня 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 травня 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 червня 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 липня 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 серпня 2019 року;.12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 вересня 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 жовтня 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 листопада 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 грудня 2019 року; 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 січня 2020 року; 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 лютого 2020 року; 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. не пізніше 11 березня 2020 року.

Вказана ухвала суду набрала законної сили.

В ухвалі господарського суду Харківської області від 21.03.2019 у справі № 922/1785/18 встановлено зокрема, що: «Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" не отримує прибуток від "діяльності" пов`язаної з закупівлею природного газу для потреб опалення в Будинку, та відтак знаходиться у скрутному матеріальному положенні, що підтверджується Фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2016-2018 роки.

Відповідно до Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 31 грудня 2016 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 685,9 тис.грн.

Так само відповідно до Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 31 грудня 2017 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 480,9 тис.грн.

Згідно Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 30 вересня 2018 року (за 9 місяців 2018 року) у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 273,3 тис.грн.

Тобто Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" в складний економічний період виконує соціальну функцію - добровільно здійснює закупівлю газу та несе інші необхідні витрати для обслуговування котельні, лише згодом (із значним запізненням і не в повному обсязі) отримуючи компенсацію (відшкодування) таких витрат.».

Відповідно до частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою стягувача суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення суду.

Згідно частини 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до пункту 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги фінансовий стан боржника, обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, те, що відповідач наявність обов`язку перед позивачем визнає та не ухиляється від сплати за поставлений природний газ, вживає заходи щодо погашення наявного боргу перед позивачем, а також те, що за спірним договором позивачем поставляється природний газ, який використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, отже несвоєчасна сплата за природний газ обумовлена виключно надходженнями компенсацій від власників квартир та нежитлових приміщень, суд вважає за доцільним заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС" про розстрочення виконання рішення задовольнити.

Отже, суд вважає за необхідне розстрочити боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016) виконання рішення суду від 16 вересня 2019 року у справі № 922/2191/19 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1 000 368,45 грн., пені у розмірі 167 148,53 грн., 3% річних у сумі 56 022,34 грн., інфляційних втрат у розмірі 137 372,33 грн. та судового збору у розмірі 20413,67 грн. (загальна сума 1 381 325,32 грн.) строком на 12 місяців, шляхом погашення наступним чином: суму 115110,44 грн. до 30.09.2019; суму 115110,44 грн. до 31.10.2019; суму 115110,44 грн. до 30.11.2019; суму 115110,44 грн. до 31.12.2019; суму 115110,44 грн. до 31.01.2020; суму 115110,44 грн. до 29.02.2020; суму 115110,44 грн. до 31.03.2020; суму 115110,44 грн. до 30.04.2020; суму 115110,45 грн. до 31.05.2020; суму 115110,45 грн. до 30.06.2020; суму 115110,45 грн. до 31.07.2020; суму 115110,45 грн. до 31.08.2020.

Вирішуючи питання з розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 20413,67 грн. покласти на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс".

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 191, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково у розмірі 1360911,65 грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) суму основного боргу у розмірі 1 000 368,45 грн., пені у розмірі 167 148,53 грн., 3% річних у сумі 56 022,34 грн. та інфляційні втрати у розмірі 137 372,33 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

3. Врешті частині позовних вимог щодо суми основної заборгованості у розмірі 280 000,00 грн. провадження у справі закрити.

4. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 20413,67 грн. покласти на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) судовий збір у розмірі 20413,67 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Розстрочити боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016) виконання рішення суду від 16 вересня 2019 року у справі № 922/2191/19 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1 000 368,45 грн., пені у розмірі 167 148,53 грн., 3% річних у сумі 56 022,34 грн., інфляційних втрат у розмірі 137 372,33 грн. та судового збору у розмірі 20413,67 грн. (загальна сума 1 381 325,32 грн.) строком на 12 місяців, шляхом погашення наступним чином:

- суму 115110,44 грн. до 30.09.2019;

- суму 115110,44 грн. до 31.10.2019;

- суму 115110,44 грн. до 30.11.2019;

- суму 115110,44 грн. до 31.12.2019;

- суму 115110,44 грн. до 31.01.2020;

- суму 115110,44 грн. до 29.02.2020;

- суму 115110,44 грн. до 31.03.2020;

- суму 115110,44 грн. до 30.04.2020;

- суму 115110,45 грн. до 31.05.2020;

- суму 115110,45 грн. до 30.06.2020;

- суму 115110,45 грн. до 31.07.2020;

- суму 115110,45 грн. до 31.08.2020.

Позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "25" вересня 2019 р.

Суддя І.О. Чистякова