ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1647/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Кощеєва І.М.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05 липня 2019 року у справі №908/1647/19 (суддя Проскуряков К.В., повна ухвала складена 05.07.2019)

за заявою Концерну Міські теплові мережі № 1081 від 18.06.2019 про видачу судового наказу

Заявник: Концерн Міські теплові мережі, м. Запоріжжя

Боржник: Фізична особа-підприємець Гришко Олена Анатоліївна, м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05 липня 2019 року у справі №908/1647/19 (суддя Проскуряков К.В.) відмовлено Концерну Міські теплові мережі у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гришко Олени Анатоліївни пені в сумі 1160,23 грн, 3% річних в сумі 917,78 грн та інфляційних нарахувань в сумі 2894,46 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є заходами відповідальності за порушення зобов`язань та правовим наслідком порушення зобов`язання у разі прострочення його виконання, тому, враховуючи можливість стягнення в порядку наказного провадження виключно неоспорюваної заборгованості, вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не підлягає розгляду.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Концерн Міські теплові мережі звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до Господарського суду Запорізької області.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- положення ст. 12, ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України не містять такої категорії як неоспорювана заборгованість;

- ч.2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що в порядку наказного провадження здійснюється розгляд справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 поновлено строк на подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну Міські теплові мережі, розгляд скарги призначено у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження. Боржнику у строк до 09.09.2019 запропоновано надати відзив на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу або будь-які інші документи до Центрального апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Наказне провадження, відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Згідно ч.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Отже, як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, проценти річних та інфляційні втрати, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції, відмовляючи Концерну Міські теплові мережі у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи підприємця Гришко Олени Анатоліївни пені, 3% річних та суми інфляційних нарахувань зазначив про можливість стягнення в порядку наказного провадження виключно неоспорюваної заборгованості.

Однак положення частини другої статті 12, частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України не містять такої категорії як "неоспорювана заборгованість".

Частина друга статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що в порядку наказного провадження здійснюється розгляд справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже, при вирішенні даних справ підлягає з?ясуванню питання відсутності спору щодо заявленої до стягнення суми.

Жодні документи про наявність спору в матеріалах справи відсутні.

Крім того, на виконання ч.4 ст. 152 ГПК України, з метою визначення підсудності, судом першої інстанції було зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань та встановлено місце проживання боржника АДРЕСА_1 (а.с. 67).

На вказану адресу заявником було надіслано претензію від 29.05.2019 №666/09 (а.с. 17) та судом апеляційної інстанції ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 19.08.2019, яка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Отже, боржник є таким, що обізнаний про існування наявної заборгованості, усвідомлює про можливістю застосування до нього штрафних санкцій у виді стягнення 3% річних, інфляційних та пені, передбаченої п. 7.2.8. договору №101943 від 01.01.2008, та обізнаний про слухання справи.

Будь-яких заяв з приводу спірності заявлених пені у сумі 1160,23 грн, 3% річних 917,78 грн та інфляційних втрат 2894,46 грн до суду не надходило. Докази наявності спору відсутні.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції були порушені норми процесуального права та неправомірно відмовлено Концерну Міські теплові мережі у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника пені, 3% річних та інфляційних на підставі п.3 ч.1 ст.152 ГПК України.

З наведених підстав ухвала суду підлягає скасуванню.

Оскільки розгляд справ наказного провадження та видача наказу відносяться до компетенції місцевого суду, то матеріали слід направити до господарського суду для розгляду в порядку, встановленому ст.154 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271,275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05 липня 2019 року у справі №908/1647/19 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05 липня 2019 року у справі №908/1647/19 скасувати.

Справу передати на розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Питання розподілу судового збору за розгляд даної апеляційної скарги вирішити суду першої інстанції за наслідками розгляду заяви по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Кощеєв