ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/607/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Кузнецової І.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барви" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2019, ухвалене суддею Федоровою О.В., повний текст якого підписаний 10.06.2019 у справі №908/607/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляагрозахист", м.Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барви", Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Барвінівка

про стягнення 189 995, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділляагрозахист" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барви" про стягнення 189995,02 грн., з яких: 109390,17 грн. - основна заборгованість, 16408,52 грн. - штраф, 64196,33 грн. - відсотки річних.

Підставою позовних вимог є порушення відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №06-04-17/1 ПК від 06.04.2017 щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару, що стало підставою для нарахування штрафу та відсотків річних, передбачених п.п.5.6, 5.7 договору та ст.625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.06.2019 у справі №908/607/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барви" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляагрозахист" основний борг в сумі 109390,17 грн., проценти в сумі 64196,23 грн., штраф у сумі 16408,52 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2849,93 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення 0,10 грн. процентів відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду в частині стягнення штрафних санкцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Барви" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, зокрема здійснення невірного розрахунку позивачем суми штрафних санкцій, незадоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2019 року в частині штрафних санкцій та ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно до погоджених сторонами розрахунків сум процентів і штрафних санкцій.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позивачем невірно розраховано суму заборгованості, оскільки ним взято для розрахунку останню дату сплати Товару по Специфікаціям, при цьому не враховано дати сплати коштів відповідачем по кожній Специфікації.

Також скаржник зауважує, що в розрахунку суми відсотків річних за специфікаціями №1 та №2 невірно зазначена кількість днів прострочення - 486 замість 120 (вказаний період з 31.10.2017 по 28.02.2018).

Зауважує, що всупереч п.5.6 договору позивачем здійснено розрахунок заборгованості не з кожного випадку порушення зобов"язання, тобто по кожній специфікації, а розраховано штраф із загальної суми заборгованості.

Стверджує, що позивачем застосовано до відповідача подвійну відповідальність, оскільки відповідальність передбачена п.п.5.5, 5.6, 5.7 договору відповідно до п.5.4 є штрафними санкціями.

Позивачем застосовано до відповідача штрафні санкції в розмірі 15 % від суми прострочення за прострочення платежу більше ніж на 10 днів і 25 %річних від несплаченої вартості Товару протягом 90 днів, тобто за одне й теж порушення зобов`язання за один і той же період (більше ніж на 10 днів та протягом 90 днів) застосовано дві штрафні санкції, що являється порушенням ст.61 Конституції України.

Вказує, що позивачем не наведений до позову обґрунтований розрахунок суми заборгованості.

Стверджує про порушення судом норм процесуального права, оскільки не було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв"язку з неявкою через поважні причини представника відповідача.

19.08.2019 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла уточнена апеляційна скарга, в якій скаржник знов наполіг на невірному розрахунку позивачем заборгованості, надававши свій контррозрахунок; також вказав, що позивачем невірно визначено суму заборгованості по Специфікаціям №2 та 4; так, суму оплати від 01.09.2017 року в розмірі 2177,31 грн. позивачем було зараховано до оплати за Специфікацією № 2, а необхідно за Специфікацією № 4; в результаті сума заборгованості по Специфікації № 2 становить 76387,50 грн., по Специфікації № 4 - 10253,31 грн.

Знов зауважив, що позивачем застосовано до відповідача подвійну відповідальність, оскільки, відповідальність передбачена в п.5.5., 5.6., 5.7. Договору відповідно до п.5.4. Договору являється штрафними санкціями.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, а саму апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що відповідачем у судовому засіданні визнано суму заборгованості в розмірі 109 390,17 грн. Стосовно невірного розрахунку відсотків річних за специфікаціями № 1 та № 2, де зазначена кількість днів прострочення 486 замість 120 (вказаний період з 31.10.2017 по 28.02.2018), позивач надавав пояснення суду першої інстанції, що допустив описку в частині зазначення періоду й період взятий позивачем з 31.10.2017 по 28.02.2019, тобто становить 486 днів, тобто до моменту складення та подання позовної заяви.

Доводи відповідача про застосування до нього подвійної відповідальності є безпідставними, оскільки нормами п.5.7 договору сторони визначили лише інший розмір відсотків річних, визначених ст.625 ЦК України. При цьому відсотки річних тісно пов"язані із застосуванням індексу інфляції, є особливою мірою відповідальності боржника та носять компенсаційний характер, отже, не є штрафними санкціями.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2019 (колегія суддів: головуючий, доповідач - Іванов О.Г., судді - Кощеєв І.М., Кузнецова І.Л.) відповідачу відновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2019 року у справі №908/607/19; з урахуванням ціни позову, положень ч.1 ст.270 ГПК України, вирішено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань відповідно до ст.ст. 38, 74, 80, 161, 263 Господарського процесуального кодексу України; відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про розгляд справи в судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

06.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділляагрозахист" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барви" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу №06-04-17/1 ПК (далі - договір) згідно п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити вартість продукції виробничого призначення (засобів захисту рослин, насіння, мікродобрива тощо), іменованих у подальшому товар, відповідно до умов даного договору (додатків та специфікацій до нього).

Пунктом 1.5 договору сторони узгодили, що постачання товару за цим договором здійснюється продавцем протягом всього строку дії договору, але не пізніше 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку датою поставки товару за цим договором вважається дата видаткової накладної.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що товар за даним договором продається на умовах попередньої оплати відповідної партії товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації (ях) до договору.

Відповідно до п. 5.6 договору за порушення строків оплати, встановлених договором та/або специфікаціями до нього, покупець у випадку прострочення виконання зобов`язань щодо своєчасної оплати товару більше ніж на 10 календарних днів додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 15% від суми прострочення за кожний випадок порушення зобов`язання з оплати.

Пунктом 5.7 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України і встановлюють її в 25% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем (відповідно до специфікації до договору) та 48% річних від несплаченої ціни товару з дати закінчення 90 календарних днів до дня повної оплати. З дня закінчення строків оплати, передбачених у специфікації (-ях) до договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов"язаний оплатити його в строк не більше 3-х банківських днів.

Також між сторонами підписано специфікацію №1 від 06.04.2017 до договору, якою передбачено поставку товару (ацетоган, КЕ гербіцид; відблок плюс, МЕ гербіцид) на загальну суму 192875,50 грн. з ПДВ. Згідно даної специфікації товар продається на умовах товарного кредиту. Покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, зазначену у даній специфікації, в наступні строки: 30% - 57862,65 грн у строк до 07.04.2017; 70% - 135 012,85 грн. у строк до 31.10.2017.

Для оплати цього товару позивач виписав рахунок №727 від 06.04.2017 на суму 192875,50 грн.

Поставка товару на суму 192875,50 грн. здійснена 17.10.2017, що підтверджується накладною №10-00225 від 17.10.2017, яка підписана обома сторонами та засвідчена печатками сторін.

Відповідно до специфікації №2 від 06.04.2017 сторони погодили поставку насіння соняшнику "Мas81С" на загальну суму 109125,00 грн. з ПДВ. Згідно даної специфікації товар продається на умовах товарного кредиту. Покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, зазначену у даній специфікації, в наступні строки: 30% - 32737,50 грн. у строк до 07.04.2017; 70% - 76387,50 грн. у строк до 31.10.2017.

Для оплати цього товару позивач виписав рахунок №729 від 06.04.2017 на суму 109125,00 грн.

Поставка товару на суму 109125,00 грн. здійснена 25.04.2017, що підтверджується накладною №4-00318 від 25.04.2017, яка підписана обома сторонами та засвідчена печатками сторін.

Відповідно до специфікації №4 від 12.04.2017 сторони погодили поставку товару дисулам (каністра 5л) на загальну суму 20506,61 грн. з ПДВ. Згідно даної специфікації товар продається на умовах товарного кредиту. Покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, зазначену у даній специфікації, в наступні строки: 30% - 6151,98 грн. у строк до 14.04.2017; 20% - 4101,32 грн. у строк до 05.07.2017; 50% - 10253,31 грн. у строк до 20.10.2017.

Для оплати цього товару позивач виписав рахунок №873 від 12.04.2017 на суму 20506,61 грн.

Поставка товару на суму 20506,61 грн. здійснена 01.09.2017, що підтверджується накладною №9-00068 від 01.09.2017, яка підписана обома сторонами та засвідчена печатками сторін.

Таким чином, всього поставлено товару згідно специфікацій №№ 1, 2, 4 на суму 322507,11 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару платіжними дорученнями:

- від 12.04.2017 №22 на суму 90600,15 грн. (оплата рахунків №729 та №727 від 06.04.2017);

- від 13.04.2017 №24 на суму 16151,98 грн. (оплата рахунків №873 та №875 від 12.04.2017), суму за яким позивач розподілив порівну в оплату обох рахунків;

- від 01.09.2017 №118 на суму 2177,31 грн. (оплата рахунку №873 від 12.04.2017);

- від 24.09.2018 №261 на суму 20000,00 грн. (оплата рахунку №727 від 06.04.2017);

- від 14.09.2018 №248 на суму 26000,00 грн. (оплата рахунку №875 від 12.04.2017), з урахуванням листа відповідача вих. №50 від 17.09.2018 про зміну призначення платежу, згідно з яким даним платіжним дорученням оплачено згідно рахунку №875 від 12.07.2017 суму 18736,51 грн. та згідно рахунку №727 від 06.04.2017 суму 7263,49 грн.;

- від 17.10.2018 №291 на суму 30000,00 грн. (оплата рахунку №727 від 06.04.2017);

- від 29.10.2018 №311 на суму 40000,00 (оплата рахунку №727 від 06.04.2017).

Щодо рахунку №875 від 12.04.2017, який зазначений у призначенні платежу в платіжних дорученнях від 13.04.2017 №24 та від 14.09.2018 №248, позивач надав письмові пояснення про те, що борг по цьому рахунку оплачений відповідачем, тому в матеріали справи позивач даний рахунок не надав.

Крім того, позивач зменшив заборгованість за специфікацією №1 від 06.04.2017 до договору на суму оплати 15000,00 грн., сплачену платіжним дорученням №46 від 29.11.2017 (призначення платежу - оплата рахунку №1367 від 10.05.2017).

Щодо зарахування зазначеної оплати в оплату боргу за рахунком № 727 від 06.04.2017 позивач надав письмові пояснення про те, що станом на 29.11.2017 рахунок № 1367 від 10.05.2017 вже був оплачений у повному обсязі, тобто по ньому вже не рахувалась заборгованість.

Таким чином, всього позивач зарахував в оплату товару за договором купівлі-продажу №06-04-17/1 ПК від 06.04.2017 суму 213116,94 грн.

Залишок основного боргу становить 109390,17 грн., які відповідач не оплатив, що і стало підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Також, крім суми основної заборгованості позивачем нараховано відповідачу 15% штраф у сумі 16408,52 грн. за порушення строків оплати поставленого товару терміном більше 10 календарних днів та відсотки річних в сумі 64196,33 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із доведення позивачем належними та допустимими доказами факту поставки товару, неналежного виконання відповідачем своїх зобов"язань з його оплати, що стало підставою для нарахування штрафу та відсотків річних. В свою чергу, в задоволенні позову щодо стягнення 0,10 грн відсотків річних відмовлено через арифметичну помилку, здійснену позивачем у розрахунку.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.692 ЦК України зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, за умовами специфікації №1 від 06.04.2017 покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, зазначену у даній специфікації, у наступні строки: 30% - 57862,65 грн. у строк до 07.04.2017; 70% - 135 012,85 грн. у строк до 31.10.2017.

Відповідно до специфікації №2 від 06.04.2017 покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, зазначену у даній специфікації, в наступні строки: 30% - 32737,50 грн. у строк до 07.04.2017; 70% - 76387,50 грн. у строк до 31.10.2017.

Відповідно до специфікації №4 від 12.04.2017 покупець зобов`язаний сплатити вартість товару, зазначену у даній специфікації, в наступні строки: 30% - 6151,98 грн. у строк до 14.04.2017; 20% - 4101,32 грн. у строк до 05.07.2017; 50% - 10253,31 грн. у строк до 20.10.2017.

В порушення умов договору відповідач здійснив лише часткову оплату поставленого товару з порушенням встановлених строків. На момент подання позову заборгованість за поставлений товар склала 109390,17 грн., які відповідач не оплатив, при цьому в судовому засіданні 07.05.2019 визнав вказану суму заборгованості.

Отже, позовні вимоги щодо основної суми заборгованості в розмірі 109 390,17 грн є обґрунтованими та підставно задоволені судом першої інстанції.

Відповідач проти суми основної заборгованості не заперечує та не порушує питання щодо перегляду суми основної заборгованості в апеляційній скарзі. Спір між сторонами виник щодо нарахування штрафних санкцій.

Зокрема, згідно розрахунку позивача за специфікацією № 1 від 06.04.2017 на суму 192875,50 грн, відповідачем оплачено 170 126,14 грн., тобто існує заборгованість в розмірі 22749,36 грн. Такий самий розмір заборгованості за цією специфікацією визнає й відповідач.

Згідно розрахунку позивача, за специфікацією № 2 від 06.04.2017 на суму 109 125,00 грн відповідачем оплачено 34 914,81 грн, заборгованість складає 74 210,19 грн;

за специфікацією № 4 від 12.04.2017 на суму 20 506,61 грн відповідачем сплачено 8075,99 грн., заборгованість складає 12 430,62 грн.

В свою чергу, в наданих суду першої інстанції письмових поясненнях стосовно платіжного доручення № 118 від 01.09.2017, за яким сплачено 2177,31 грн. згідно рахунку №873 від 12.04.2017, які позивач відніс до сплати рахунку № 729 від 06.04.2017 за другою специфікацією, останній вказав на помилковість такого віднесення.

Таким чином, доводи скаржника про невірність здійсненого позивачем розрахунку штрафу знайшли своє підтвердження, зокрема, за специфікацією № 2 за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 76 387,50 грн., а не 74 210,19 грн, вказаних позивачем, а за специфікацією № 4 обліковується заборгованість в розмірі 10 253,31 грн, а не 12 430,62 грн.

З урахуванням наведених сум, 15% штраф за умовами п.5.6 договору має становити такий розмір:

- за специфікацією № 1 на суму заборгованості 22749,36х15%= 3412,40 грн, який співпадає з контррозрахунком відповідача;

- за специфікацією № 2 на суму заборгованості 76387,50х15%= 11458,13 грн., який вірно обчислений скаржником;

- за специфікацією № 4 на суму заборгованості 10 253,31х15%= 1537,99 грн, який також вірно обчислений скаржником.

Отже, загальна сума штрафу становить 16 408,52 грн. (3412,40+11458,13+1537,99), які також співпадають із загальною сумою нарахування позивача, втім, відрізняються сумами за специфікаціями № 2 та № 4.

З урахуванням того, що сума штрафних санкцій відрізняється за специфікаціями № 2 та № 4, втім, загальна сума штрафу відповідає заявленій позивачем та задоволеній судом, підстав для зміни або скасування резолютивної частини рішення щодо штрафу немає, втім мотивування щодо його нарахування слід враховувати в редакції цієї постанови.

З огляду на проведені сторонами розрахунки в частині штрафу щодо кожного випадку порушення зобов"язання, не приймаються доводи скарги про обчислення штрафу позивачем, виходячи із загальної суми заборгованості, а не з кожного випадку порушення зобов"язання.

Також, з урахуванням невірного визначення сум заборгованості за специфікаціями № 2 та № 4 позивачем здійснений невірний розрахунок відсотків річних. В свою чергу, у контррозрахунку відсотків річних відповідача також міститься помилка, оскільки він здійснений з урахуванням допущеної позивачем описки - до 28.02.2018, а не до 28.02.2019, що видно безпосередньо з його розрахунку та про що позивач наголошував у своїх поясненнях в суді першої інстанції.

Таким чином, вірний розрахунок відсотків річних має бути таким (з урахуванням обчислення 90 днів прострочення оплати по ставці за ставкою 25% та з 91 дня й далі - по ставці 48% (за умовами п.5.7 договору)):

- за специфікацією № 1 на заборгованість 22 749,36 грн. (1402,36 грн. (за 90 днів)+11847,12 грн (за загальний період 396 днів (з 91 дня по 28.02.2019)), тобто відсотки річних в загальній сумі 13249,48 грн;

- за специфікацією № 2 на заборгованість 76 387,50 грн (4708,79 грн (за 90 днів) та 39780,10 грн (за 396 днів (з 91 дня по 28.02.2019)), тобто на загальну суму 44 488.89 грн;

- за специфікацією № 4: на заборгованість в сумі 2177,31 грн (85,00 грн. (період прострочення 57 днів з 05.07.2017 по 01.09.2017); на заборгованість в розмірі 10253,31 грн (632,05 грн. (за 90 днів) та 5487,91 грн (за 407 днів (з 91 дня по 28.02.2019)), всього сума річних за цією специфікацією становить 6204,96 грн.

Отже, загальна сума відсотків річних, яка підлягає задоволенню за підрахунком суду апеляційної інстанції становить 63943,33 грн, попри заявлений позивачем розмір 64 196,33 грн.

Отже, в задоволенні 253,00 грн. відсотків річних слід відмовити.

Суд першої інстанції на невідповідність розрахунку позивача, попри надані ним же самим письмові пояснення стосовно помилковості віднесення сплати за платіжним дорученням № 118 від 01.09.2017 (на суму 2177,31 грн) до 2 специфікації, замість специфікації № 4, уваги не звернув, в зв"язку з чим припустився помилки у здійсненому нарахуванні відсотків.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у здійсненому ним контррозрахунку здійснені помилки стосовно обчислення відсотків річних за ставкою 25% та 48%, оскільки, як вже зазначалось, ним не врахована описка, допущена позивачем у позові, про яку позивач надавав пояснення (стосовно нарахувань до 28.02.2019), а також здійснений облік днів за ставкою 25% річних, з урахуванням здійснених ним оплат в 2018 році, в той час як вказані нарахування вже виходили за строк понад 90 днів та обчислювались вже за ставкою 48% за загальною сумою заборгованості по кожній специфікації.

З огляду на невірний розрахунок відсотків річних, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає зміні в частині стягнених відсотків річних.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне врахування позивачем у розрахунку останньої дати сплати Товару по Специфікаціям відхиляють колегією суддів з огляду на положення пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 (яка є чинною на даний час), відповідно до якого якщо у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас, коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 1 серпня 2014 року.

Оскільки умовами специфікацій визначені умови оплати товару "до 07.04.2017", "до 31.10.2017", "до 14.04.2017", "до 05.07.2017", "до 20.10.2017", то саме до настання цих дат мали бути оплачені рахунки, а, відтак, саме з цих дат слід обчислювати порушення строку виконання зобов"язання відповідачем, що і було здійснено позивачем.

Щодо доводів скарги про подвійну відповідальність відповідача в даному випадку, оскільки відповідальність передбачена пунктами 5.5, 5.6, 5.7 договору є штрафними санкціями й одночасно застосовані до відповідача, то вони відхиляються, з огляду на наступне.

Так, дійсно п.5.4 договору сторони передбачили стягнення штрафних санкцій за порушення своїх зобов"язань за договором, зокрема, сплату пені (п.5.5 договору) та додатково сплату штрафу (п.5.6 договору).

При цьому нарахування одночасно пені та штрафу допускається нормами чинного законодавства.

Зокрема, Верховний Суд вказав, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18).

Таким чином, Верховний Суд підтримав правову позицію, викладену у постановах №911/2813/17 від 09.02.1018, № 911/1351/17 від 22.03.2018, № 922/1720/17 від 25.05.2018.

В той же, час пунктом 5.7 договору сторонами визначений інший розмір відсотків річних, нарахування яких обумовлено ст.625 ЦК України, які, в свою чергу, є компенсаційною платою від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі, які підлягають сплаті кредиторові, за весь час користування боржника цими коштами.

Норма ст.625 ЦК України дозволяє суб"єктам господарювання встановити інший, ніж передбачений законом, розмір відсотків. Отже, з урахуванням приписів ст.ст.6, 627 ЦК України, визначивши саме такі умови п.5.7 договору стосовно розміру відсотків річних, сторони діяли вільно, на свій розсуд.

Слід зауважити, що позивачем заявлений до стягнення тільки штраф, передбачений п.5.6 договору та відсотки річних, правом нарахування пені, визначеної п.5.5 договору останній не скористався.

Отже, доводи скарги про застосування до відповідача подвійної відповідальності спростовані матеріалами справи, нормами чинного законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Згідно ч.4 ст.277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на здійснення невірного розрахунку штрафу та відсотків річних, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення в мотивувальній частини щодо штрафу та викласти його в редакції цієї постанови, та мотивувальну й резолютивну частину щодо відсотків річних, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на сторін залежно від частки задоволених позовних вимог, (зокрема, судове рішення відбулось на користь позивача на 99,9% та на 0,1 % на користь відповідача).

Слід також зауважити, що скаржником здійснено переплату судового збору в сумі 1393,40 грн, оскільки оскаржувана ним сума становить 80604,75 грн, судовий збір з якої має становить 2881,50 грн. Отже, за наявності відповідного клопотання, поданого суду апеляційної інстанції, вказана переплата судового збору може бути повернута заявнику.

Оскільки загальна ціна позову становить 189 995,02 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барви", Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Барвінівка на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2019 у справі №908/607/19 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2019 у справі №908/607/19 - змінити в частині нарахування відсотків річних та судового збору, стягнувши з відповідача на користь позивача 63943,33 грн. процентів та 2847,08 грн судового збору.

В решті - рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2019 по справі №908/607/19 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляагрозахист" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Барви" 2,88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.09.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв