УХВАЛА

м. Київ

18.09.2019Справа № 910/10440/19
Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши

зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс"

до Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна"

про визнання права власності

у справі № 910/10440/19

за позовом Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс"

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора

ВСТАНОВИВ:

Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 38074926 від 10.11.2017 Дідичука Ігоря Анатолійовича, держаного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу", згідно яким здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на будівлю літ. "Н" блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корпус 1, реєстраційний номер нерухомого майна 00.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10440/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 24.06.2019.

13.09.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" надійшла зустрічна позовна заява про визнання права власності.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу (ч. 4 ст. 180 ГПК України).

Розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви, суд дійшов висновку, що зустрічний позов поданий з порушенням норм ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В порушення зазначених приписів, позивачем не надано доказів сплати судового збору.

У статті 4 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон) зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу майнового характеру - про визнання права власності на нерухоме майно.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Як вбачається з договору № 9 від 25.03.2015 про внесення змін до договору іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, вартість предмета іпотеки становить 113 462 030,00 грн. За домовленістю сторін заставна вартість предмета іпотеки становить 57 845 500,00 грн.

Отже, за подання даної зустрічної позовної заяви позивачу необхідно сплатити судовий збір у сумі 672 350,00 грн.

В той же час, у зустрічній позовній заяві ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" просить звільнити його від сплати судового збору, оскільки товариство перебуває в скрутному стані.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, статтею 8 Закону України передбачено можливість відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, однак лише за вичерпних умов, а саме приписами цієї статті визначено суб`єктів звернення щодо яких можна здійснити відстрочення та розстрочення сплати судового збору.

Оскільки позивач за зустрічним позовом є юридичною особою, то у відповідності до частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд не може звільнити від сплати судового збору.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в ухвалі від 03.07.2018 у справі № 906/437/16.

Обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом, не є тими обставинами, за яких можливе звільнення від сплати судового збору.

Крім того, позивачем не наведено жодного доказу на підтвердження обставин скрутного становища.

При цьому, під час розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору суд також враховує позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі „Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі „Наталія Михайленко проти України", в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Отже, на підтвердження факту сплати судового збору позивач за зустрічним позовом повинен сплатити та надати оригінал платіжного доручення (квитанцію, тощо) із зазначенням у ньому належних платіжних реквізитів на суму 672 350,00 грн.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Дослідивши матеріали зустрічної позовної заяви, суд встановив, що остання не містить зазначення щодо наявності/відсутності у позивача оригіналів поданих доказів.

Позивачу слід усунути зазначений недолік, шляхом надання до суду відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до зустрічної позовної заяви.

Положеннями п. 10 ч. 1 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивачем в порушення приписів п. 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України до зустрічної позовної заяви не додано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Отже, позивачу слід надати підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно із ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" підлягає залишенню без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 174, 180, ч. 2 ст. 232, ст. 233, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс"залишити без руху.

Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя С.О. Турчин