ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1043/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів: Вечірка І.О., Чус О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 (повне рішення складено 07.06.2019, суддя Панна С.П.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м.Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС", м.Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення 191 300,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулося до Господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Южкокс" про стягнення неустойки у розмірі 191 300,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує порушенням відповідачем об`ємів поставки товару у грудні 2018 по Специфікації № 10 відповідно до умов договору поставки від 01.03.2018 № 03-11/18.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 у даній справі позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Южкокс" на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" 131 153,48 грн. неустойки, 2 810,43 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення обґрунтовано посиланням на порушення відповідачем об`єму поставки, що відповідно до п.8.4 договору договору поставки від 01.03.2018 № 03-11/18 є підставою для нарахування неустойки у розмірі 5% від вартості недопоставленого у строк об`єму товару, обумовленого в спеціфікації.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Приватним акціонерним товариством "ЮЖКОКС" подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення неустойки за недопоставлені 34,789 сухих тон товару у повному обсязі; в частині стягнення неустойки за несвоєчасно поставлені 361,751 тон товару - змінити, та з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру неустойки - стягнути з ПрАТ "ЮЖКОКС" - неустойку у розмірі 30 000,00 грн.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції вартість нестачі, як базоваий чинник для розрахунку неустойки, вірно визначено саме на дату оплати допоставленого з порушенням строків поставки товару.

Проте, на думку апелянта, суд вийшов за межі позовних вимог, збільшивши зазначений чинник, неправомірно додавши до вартості товару суму податку на додану вартість, який позивачем при обрахунку розміру неустойки у складі вартості товару не застосовувався.

Згідно розрахунку відповідача, відповідачем було поставлено 361,751 сухих тон товару у період з 13 січня по 14 лютого 2019 року, за який позивачем було перераховано 2 881 332,40 грн. без урахування ПДВ на підставі погоджених сторонами актів узгодження ціни на дату оплати за продукцію, згідно відповідних корегувальних рахунків, передбачених п.3 Специфікації № 10.

Таким чином, відповідач вважає, що 5% від 2 881 332,40 грн. становить 144 066,62 грн., що і становить розмір штрафу за несвоєчасно поставлену продукцію, а не 172 879,94 грн., як помилково визначено судом.

За таких обставин, визначений судом доцільний розмір зменшення неустойки - 30%, має зменшити розмір штрафних санкцій до 100 846, 63 грн. (144 066,62 - 30%).

Відповідач зазначає, що вартість товару, яка визначена сторонами в п.1 специфікації, не може братися за основу розрахунку неустойки, оскільки вона є орієнтовною.

Позивач передчасно звернувся до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій, оскільки на момент звернення з позовом до суду, до здійснення оплати за товар, наведений ним розрахунок не може вважатися обґрунтованим.

На думку скаржника про наявність підстав для зменшення розміру неустойки свідчить ненадання позивачем доказів наявності в нього будь яких збитків. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що з`ясувавши всі обставини, що мають значення для справи щодо вимог позивача як правомірних, господарський суд цілком справедливо ухвалив рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 131 153,48 грн.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чус О.В., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.08.2019.

20.08.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 05.09.2019.

05.09.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.09.2019.

09.09.2019 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали пояснення по справі.

09.09.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

01.03.2018 між приватним акціонерним товариством "Євраз Южкокс", правонаступником якого є приватне акціонерне товариство "Южкокс" (постачальник) та публічним акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів, правнаступником якого є акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (покупець) укладено договір поставки № 03-11/18 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію, коксохімічного виробництва (надалі - товар) у відповідності до сортаменту, якості, строків, в обсязі, за цінами та на умовах, передбачених в специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору. Витрати з перевезення (з.д. тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначення відносяться на рахунок постачальника, якщо інше не передбачене специфікаціями (п. 1.1 договору).

За змістом п.2.1 договору постачальник зобов`язується здійснити поточні поставки товару, обумовленого в специфікаціях до цього договору на умовах СРТ залізнична станція Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці (згідно правил ІНКОТЕРМС-2010), якщо інші умови поставки не обумовлені специфікаціями до даного договору.

За умовами п. п. 2.4, 2.5 договору постачальник постачає товар на умовах СРТ залізнична станція Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці у відповідності до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС-2010 в редакції 2010 року, якщо інше не обумовлено у специфікаціях до цього договору. Погодженим обсягом товару вважається обсяг поставки, вказаний у діючій специфікації до цього договору, з моменту підписання вказаної специфікації.

Допускається щомісячна поставка товару з відхиленням по кількості +/- 5% від обсягів, погоджених у специфікаціях (п. 2.6 договору).

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору ціна товару за одиницю та по позиціям вказується у специфікаціях до цього договору. Загальна сума договору складає суму у національній валюті України, яка визначається сумою поставленого товару за всіма специфікаціями до цього договору.

Згідно із п. 3.6 договору покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти календарних дня з дати прибуття товару на станцію покупця, але не раніше п`яти банківських дня з дати отримання оригіналів первинних документів, зазначених у п.2.1.

Пунктом 8.4 договору встановлено, що у разі порушення строків поставки чи порушення об`єму поставки, який обумовлений в узгодженій сторонами специфікації, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 5,0% від вартості недопоставленого у строк об`єму товару, обумовленого в специфікації.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 28.02.2019, і відповідно, за грошовими розрахунками, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п.9.5 договору).

03.12.2018 сторонами підписано специфікацію № 10 до договору (надалі - специфікація), відповідно до якої постачальник передає, а покупець приймає та сплачує кокосовий горішок 10-25 мм, марки ОК 1, ОК 2, ОК 3 загальною кількістю 1 260,00 сухих тон (+/- 5%). Ціна за тонну сухої ваги - 8 325,72 грн.

Відповідно до п. 3 специфікації базова ціна на умовах поставки СРТ складає еквівалент 295,00 доларів США/тонну ваги без урахування ПДВ у національній валюті України за курсом НБУ, що діє на дату оплати.

Ціна, зазначена в специфікації, розрахована за курсом НБУ долара США станом на 03.12.2018 28,222764 грн і становить 8 325,72 грн без урахування ПДВ.

Первинні документи (рахунки), оформляються за датою відвантаження, зазначеної залізниці накладної, за ціною за 1 т товару в безводному вазі без урахування ПДВ, з перекладом базової ціни за офіційним курсом гривні до долара США, установленим Національним банком України, станом на 00:00 годин дати відвантаження Товару.

У разі зміни ціни товару на дату оплати, а також при коригуванні ціни згідно п.5.2.3, постачальник виставляє покупцю коректувальні рахунки і розрахунки коригувань до податкових накладних.

Пунктом 4 специфікації встановлені наступні умови оплати: покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати прибуття товару на ст.Запоріжжя-Ліве. Оплата здійснюється на підставі оригіналів первинних документів.

Покупець здійснює оплату за отриманий товар виходячи з перерахунку базової ціни в доларовому еквіваленті в національну валюту України за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату здійснення такого платежу (платежів), передбачених умовами специфікації до договору.

Згідно п. 5 специфікації строк поставки: грудень 2018 року.

На виконання умов, зазначених у специфікації, відповідачем у грудні 2018 поставлено позивачу коксовий горішок 10-25 мм, марки ГК 2, ГК 3 загальною кількістю 800,46 тон, що підтверджується відповідними рахунками, актами до рахунку, залізничними накладними тощо (а.с. 37-161).

Таким чином, як зазначає позивач, нестача коксового горіху, який повинен був поставити відповідач у грудні 2018 складає 459,54 тон.

У зв`язку із чим, посилаючись на порушення відповідачем об`ємів поставки за договором та специфікацію, а також на умови п. 8.4 договору, позивачем нарахована неустойка у розмірі 191 300,06 грн.

Доказів оплати нарахованої позивачем неустойки відповідачем до матеріалів справи не надано.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення у судовому засіданні присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої - третьої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої та другої ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з частиною першою ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої ст. 193, частини першої 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.4. договору сторони погодили, що у разі порушення об`єму поставки, який обумовлений в узгодженій сторонами специфікації, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 5% від вартості недопоставленого у строк об`єму товару, обумовленого в специфікації.

У специфікації № 10 до договору сторони погодили, що обсяг поставки становить 1 260 тн.

Толеранс це допустиме відхилення між кількістю, вказаної в специфікації та кількістю, фактично поставленої продукції, яка вказується в рахунках-фактурах та видаткових накладних.

Враховуючи фактичні обставини справи, невиконання умов договору, зміст умов договору, якими передбачені межі допустимого відхилення, колегія суддів приходить до висновку про застосування розміру мінімального відхилення.

Приймаючи до уваги погоджений сторонами у п.2.6 договору толеранс у 5%, допустимим обсягом поставки за специфікацією №10 обсяг товару, що поставляється, становить 1197 тн. (1 260 тн. - 5%).

Враховуючи обсяг поставленого товару - 800,46 тн., що не заперечується сторонами, обсяг недопоставленого товару станом на 31.12.2018 становить 396,54 тн (1197 тн. - 800,46 тн.).

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що у період з 13 січня по 14 лютого 2019 року, відповідачем було поставлено товар у кількості 361,751 тн, за який позивачем було перераховано 2 881 332,40 грн. без ПДВ на підставі погоджених сторонами актів узгодження ціни на дату оплати, згідно відповідних коригувальних рахунків, передбачених п.3 специфікації № 10.

При визначенні вартості недопоставленого товару, колегія суддів приймає до уваги пункт 3 специфікації № 10, яким сторони дійшли згоди, що вартість товару становить еквівалент 295,00 доларів США за 1 тн. сухої ваги в національній валюті України за курсом НБУ на дату оплати, а саме 26.02.2019, 27.02.2019, 27.02.2019, 27.02.2019, 27.02.2019, 25.03.2019, 25.03.2019, 25.03.2019, 25.03.2019, 29.03.2019, що підтверджується банківською випискою по рахунку приватного акціонерного товариства "Южкокс".

Здійснивши перерахунок розміру неустойки здійснений відповідачем, колегія суддів вважає, що цей розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, розмір неустойки на недопоставлений товар у розмірі 361,751 тн. становить 144 066,62 грн. ( 2 881 332,40 грн. х 5%).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що оскільки 34,789 тн. товару залишилися недопоставленими, нарахування неустойки неможливе, оскільки договором в редакції позивача не передбачено іншого дієвого способу розрахунку штрафних санкцій, ніж вищенаведений.

Так, з урахуванням пунктів 4,5 специфікації №10, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був поставити товар у строк до 31.12.2018, останній день оплати - 30.01.2019.

Отже, вартість 34,789 тн. недопоставленого товару становить 285 018,26 грн. без ПДВ (34,789 тн. х 295 х 27,7721 грн. (курс долара США станом на 30.01.2019).

Таким чином, розмір неустойки на недопоставлений товар у розмірі 34,789 тн. становить 14 250,91 грн. ( 285 018,26 грн. х 5%).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що розмір неустойки за недопоставлений товар становить 158 317,52 грн. (144 066,62 грн. + 14 250,91 грн.).

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 30 000,00 грн., суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступне.

Зазначене клопотання обґрунтовано посиланням на те, що зобов`язання з допоставки товару за спірною специфікацією виконувалися відповідачем у січні-лютому 2019 року добровільно, без жодних претензій та вимог з боку позивача, а позивачем не підтверджено належними доказами наявності в нього будь-яких збитків, спричинених несвоєчасною поставкою товару.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи добровільне усунення відповідачем порушення умов договору та недоведеність позивачем належними у розумінні частини першої ст.76 Господарського процесуального кодексу України доказами наявності збитків, понесених останнім внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та доцільне зменшення розміру штрафу (з урахуванням розрахунку, виконаного господарським судом) на 30%.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 110 822,26 грн. (158 317,52 грн. - 30%).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду прийняте із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає зміні в частині розміру стягуваної суми. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

3.5. Розподіл судових витрат.

За змістом частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення господарського суду підлягає зміні, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат у порядку статті 129 ГПК України.

Відповідно до ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 у справі №904/1043/19 змінити, виклавши у наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Южкокс" (51909, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. В`ячеслава Чорновола, б.1, ) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ) неустойку у розмірі 110 822,26 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 662,30 грн. Видати наказ»

Стягнути з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м.Запоріжжя, вул.Діагональна, буд.11, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Южкокс" (51909, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.В`ячеслава Чорновола, б.1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 667,16 грн.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Постанова складена у повному обсязі 19.09.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко

Суддя О.В.Чус