ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 910/9362/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Калініна О,В. за довіреністю від 13.11.2018;

від відповідача: Січкар Д.В. за ордером від 13.08.2019;

від третьої особи 1: Прохода Ю.Л. за ордером від 02.09.2019;

від третьої особи 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2019

у справі №910/9362/19 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до ОСОБА_1

треті особи - ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Медично-лікувальний центр Хелсі"

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах,

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки - об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки даний спір стосується звернення стягнення на предмет іпотеки за договором, який був укладений у забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Медично-лікувальний центр Хелсі" зобов`язань за договором №24-12/202 про надання відновлювальної кредитної лінії, а тому даний спір, на думку заявника, підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що вона не є фізичною особою-підприємцем, не є стороною ані основного кредитного договору, ані іпотечного договору, тому даний спір не належить до юрисдикції господарських судів, а відноситься до юрисдикції місцевого загального суду.

Третя особа 1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що даний спір не належить до юрисдикції господарських судів, оскільки відповідач не є фізичною особою-підприємцем і не була стороною договорів із банком, а з практики Верховного Суду вбачається, що фізична особа (не підприємець) може бути відповідачем у господарському суді, якщо вона була поручителем за договором, укладеним на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Третя особа 2 була належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду за адресою державної реєстрації, однак, ухвала була повернута поштою з довідкою "Підприємства немає".

Отже, враховуючи положення ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвала суду вважається врученою, а відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка представника третьої особи 2 у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представники відповідача і третьої особи 1 у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзивах.

Заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи 1, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернувся у господарський суд з позовом до ОСОБА_1 та просив в рахунок часткового погашення боргу за Договором № 24-12/202 від 05.09.2007р. про надання відновлювальної кредитної лінії звернути стягнення на предмет іпотеки - об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00 - а саме, нежилі приміщення з №1 по №9, 30% балкону (групи приміщень № АДРЕСА_1 ( колишня квартира АДРЕСА_1 , шляхом реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 вересня 2019 року між позивачем та ТОВ "Медично-лікувальний центр Хелсі" (третя особа 2, боржник) був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №24-12/202 (далі - кредитний договір), відповідно до якого позивач надав третій особі 2 грошові кошти окремими частинам в межах максимального ліміту заборгованості 452871 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 04.09.2012, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 (третя особа 2) було укладено Іпотечний договір № 02-10/2982, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. 05.09.2007р. за реєстровим № 5103 (далі - іпотечний договір), за умовами якого в іпотеку позивачу передано нерухоме майно, а саме, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належала іпотекодавцю на праві приватної власності.

04 березня 2008 року між позивачем та третьою особою 2 було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої було збільшено розмір максимального ліміту заборгованості до 704 905 доларів США, а 25 березня 2008 року було укладено Додаткову угоду № 3, якою було змінено тарифи на послуги банку, пов`язані з наданням кредиту.

Також 04 березня 2008 року між позивачем та третьою особою 1 було укладено Договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу МироникО.В., за реєстровим № 1967.

З 2009 року боржник припинив виконувати свої зобов`язання за Кредитним договором, надані кредитні кошти не повертав, проценти за користування кредитом не сплачував, у зв`язку з чим позивач змушений був вживати визначені законом та Кредитним договором дії щодо захисту своїх порушених прав.

Так, у 2009 році позивач звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням вказаного суду №1478/09 від 25.12.2009р. було задоволено позов та солідарно стягнуто з ТОВ "Медично-лікувальний центр Хелсі" та ОСОБА_3 , як фінансового поручителя, заборгованість по кредитному договору станом на 14.10.2009 року в сумі 3 853 247,03 грн.

Однак, як вказує позивач, зазначене третейське рішення станом на день подання позову не було виконано ні в добровільному, ні в примусовому порядку.

У 2013 році ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду м.Києва з позовом до позивача про розірвання іпотечного договору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року у справі №757/23882/13-ц у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та постановлено нове, яким позовну заяву ОСОБА_2 задоволено, Іпотечний договір № 02-10/2982 від 05.09.2007р. розірвано, припинено обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року касаційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" було задоволено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.09.52014р. скасовано, залишено в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2014р.

Однак, як вказує позивач, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, колишня квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована як об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00 - а саме, нежилі приміщення з № 1 по №9, 30% балкону (групи приміщень № АДРЕСА_1 , новим власником даного майна вказано ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.12.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КовальчукомС.П. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 8378.

Згідно Висновку експерта №02/06-19 від 06.06.2019р., нежитлове приміщення з №1 по №9, 30% балкону (групи приміщень № НОМЕР_1 ) , розташовані АДРЕСА_1 , є одним і тим самим приміщенням з квартирою АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку АТ "Укрсоцбанк" на підставі іпотечного договору № 02-10/2982 від 05.09.2007р., укладеного між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 .

У зв`язку із викладеними обставинами позивач пред`явив свої позовні вимоги до нового власника предмета іпотеки - ОСОБА_1 .

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 липня 11 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Постановляючи зазначену ухвалу, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач (власник оспорюваного майна) не є фізичною особою-підприємцем та не є стороною ані основного кредитного договору, ані іпотечного договору, даний спір не належить до юрисдикції господарських судів, а відноситься до юрисдикції місцевого загального суду і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження з огляду на наступне.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У пункті 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У свою чергу, в пунктах 1,6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають:

- справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведених вище норм процесуального права вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

3) у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Частинами 1, 2 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Спір у даній справі стосується звернення стягнення на майно, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, тобто, стосується економічних правовідносин і є похідним від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Відповідач - ОСОБА_1 , яка набула право власності на спірну квартиру, є фізичною особою та не є підприємцем, проте, відповідно до вказаних положень Закону України "Про іпотеку" вона набула статус іпотекодавця у вказаних правовідносинах.

Отже, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, наведені положення чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства, тому місцевий господарський суд дійшов до хибного висновку, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 904/2530/18 від 09.04.2019 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 22 липня 2019 року підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 22 липня 2019 року.

Справу передати на розгляд до господарського суду м.Києва.

Матеріали справи повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку, встановленому ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.09.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Л. Яковлєв

Г.П. Коробенко