СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. Справа № 922/423/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: при секретарі судового засідання:Зубченко І.В. (доповідач), Медуниця О.Є., Радіонова О.О. Мартинчук М.В.
за участю представників:
від позивача:Ворожбянов А.М., довіреність №08-21/1/2-19 від 02.01.2019р.
від відповідача:Бєлєвцова О.С., довіреність №2-864д від 31.07.2019р., свідоцтво №2185 від 17.01.2018р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м.Київ (вх.№2316 Х/3 від 25.07.2019р.)
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене19.06.2019р. (повний текст підписано 01.07.2019р. у м.Харкові)
у справі№922/423/19 (суддя Калініченко Н.В.)
за позовомХарківської міської ради, м.Харків
до Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м.Київ
простягнення 6.220.348,04грн.
В С Т А Н О В И В:

Харківська міська рада, м.Харків, позивач, звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Укргазвидобування", м.Київ (згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуту найменування юридичної особи - Акціонерне товариство "Укргазвидобування", організаційно-правова форма - приватне акціонерне товариство), про стягнення на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 6.220.348,04грн. за використання без достатніх правових підстав (без укладення договору оренди) у період з 01.04.2016р. по 31.01.2019р. земельної ділянки площею 0,7948га по вул.Залютинській, буд.49 у м.Харкові (далі - спірна земельна ділянка), на якій розташоване нерухоме майно відповідача та яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Харкова (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.04.2019р., яка ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2019р. прийнята до розгляду). За твердженнями позивача, внаслідок зазначених дій відповідача територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у заявленому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. (повний текст підписано 01.07.2019р.) у справі №922/423/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у розмірі 2.062.978,84грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд враховуючи те, що спірна земельна ділянка була сформована як об'єкт цивільних прав 26.02.2018р. та позивачем здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених коштів на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.03.2019р. №612/0/45-19, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 2.062.978,84грн. (за період з 26.02.2018р. по 31.01.2019р.) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У решті позовних вимог у частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 4.157.369,20грн. суд відмовив з огляду на те, що позивачем проведене дане нарахування до формування земельної ділянки як об'єкта цивільного права (за період з 01.04.2016р. по 25.02.2018р.).

Не погодившись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. (повний текст підписано 01.07.2019р.) у справі №922/423/19 у частині задоволення позовних вимог у сумі 2.062.978,84грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, у решті - рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наголошує, що рішення у частині задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте за наслідками неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного:

- судом порушено ч.3 ст.46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки прийнято до розгляду заяву позивача від 10.04.2019р., в якій одночасно змінено підстави (збільшено розмір земельної ділянки, щодо якої здійснено нарахування безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати) і предмет позову (збільшено розмір заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати), тобто, яка фактично є новим позовом;

- місцевим господарським судом порушено процесуальні норми ч.8 ст.80, ч.2 ст.118, ч.ч.1, 6 ст.119 ГПК України, оскільки прийнято до розгляду докази (додані до заяви від 10.04.2019р.), подані позивачем із порушенням процесуального строку, який не було поновлено судом і причини пропуску поважними не визнавалися (відповідна ухвала суду у матеріалах справи відсутня);

- всупереч вимог ч.4 ст.236 ГПК України, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом не враховано висновків щодо застосування норм права (ч.3 ст.46 ГПК України), викладених у постановах Верховного Суду;

- порушивши вимоги п.п.2, 3 ч.4 ст.238 ГПК України, суд не зазначив у мотивувальній частині рішення докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, а також не зазначив мотивованої оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

- у порушення вимог п.4 ч.4 ст.238 ГПК України господарським судом Харківської області не встановлено факту порушення відповідачем прав позивача, отже обставини безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати є недоведеними;

- мотивуючи рішення нормами ЦК України, Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України «Про оренду землі», Податкового кодексу України (далі - ПК України), місцевий господарський суд невірно розтлумачив такі норми;

- судом не враховано, що законодавство не встановлює автоматичного виникнення у покупця будівлі обов'язку сплати плати за землю, речові права на яку не були визначені в договорі купівлі-продажу;

- за відсутності правовстановлюючого документу відсутні правові підстави для нарахування, сплати та отримання позивачем орендної плати;

- суд не навів вихідні дані та розрахунок, яким чином він визначив суму, що підлягає стягненню з відповідача, у зв'язку з чим розрахунок є припущенням та суперечить доказам.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. (повний текст підписано 01.07.2019р.) у справі №922/423/19 та зобов'язано позивача у строк до 13.08.2019р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу. Також зазначеною ухвалою зобов'язано відповідача надати до суду належним чином оформлені письмові пояснення щодо організаційно-правової форми підприємства відповідача з відповідними доказами.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.08.2019р. розгляд справи №922/423/19 призначено на 18.09.2019р. об 11:30год.

На поштову адресу суду апеляційної інстанції 15.08.2019р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, який згідно накладної, наявної на конверті, в якому надійшов документ, було направлено на адресу суду 13.08.2019р. (тобто, у межах визначеного судом строку). Згідно резолютивної частини відзиву заявник просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. За коротким змістом відзиву позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи, та прийняте на підставі належних та допустимих доказів.

21.08.2019р. через канцелярію суду від Акціонерного товариства "Укргазвидобування" отримано пояснення щодо відзиву Харківської міської ради на апеляційну скаргу та, на виконання вимог ухвали суду від 30.07.2019р., пояснення щодо організаційно-правової форми підприємства відповідача. У названих поясненнях відповідач зазначив, що за даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуту найменування юридичної ооби - Акціонерне товариство "Укргазвидобування", організаційно-правова форма - приватне акціонерне товариство. Пояснення Акціонерного товариства "Укргазвидобування" враховані судовою колегією при зазначенні найменування підприємства відповідача.

У зв'язку з перебуванням у відпустці на дату розгляду справи судді-члена колегії Черноти Л.Ф., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 17.09.2019р., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Медуниця О.Є., Радіонова О.О.

У судовому засіданні 18.09.2019р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ст.269 ГПК України дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.

У судовому засіданні 18.09.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, письмові пояснення, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" є власником нежитлової будівлі літ."А-1", загальною площею 84,6кв.м, що розташована за адресою: м.Харків, вул.Залютинська, буд.49 на підставі дублікату договору купівлі-продажу №1-139 від 02.03.2006р. (право власності зареєстроване 15.03.2016р.).

02.04.2019р. Відділом самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради проведено огляд спірної земельної ділянки та встановлено, що Акціонерне товариство "Укргазвидобування" використовує земельну ділянку (кадастровий номер: :12:011:0011) площею 0,7948га по вул.Залютинській, буд.49 у м.Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.125 Земельного кодексу України, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ."А-1".

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером: :12:011:0011 у м.Харкові, вул.Залютинська, буд.49, площею 7948кв.м складає 18.573.443,00грн.

Відповідно до листа Відділу у м.Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.05.2017р. №19-20-0.23,08-182/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 24.05.2017р. №3182/0/225-17 право власності або право користування на земельну ділянку по вул.Залютинській, буд.49 не зареєстровані.

Посилаючись на те, що відповідач не набув у встановленому порядку належних прав власності або користування на спірну земельну ділянку та не сплачує грошові кошти за користування нею у встановленому законодавством порядку та розмірі, позивач звернувся з розглядуваним позовом до суду та на підставі статей 1212-1214 ЦК України просить стягнути з відповідача 6.220348,04грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.04.2016р. по 31.01.2019р.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата" за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 6.220.348,04грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.04.2019р.).

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що судом порушено ч.3 ст.46 ГПК України, оскільки прийнято до розгляду заяву позивача від 10.04.2019р., в якій одночасно змінено підстави (збільшено розмір земельної ділянки, щодо якої здійснено нарахування безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати) і предмет позову (збільшено розмір заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати), тобто, яка фактично є новим позовом. При цьому скаржник наголошує, що всупереч вимог ч.4 ст.236 ГПК України, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом не враховано висновків щодо застосування норм права (ч.3 ст.46 ГПК України), викладених у постановах Верховного Суду.

Разом з тим, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №916/1764/17.

При цьому у розглядуваному випадку предметом позову є вимога позивача про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати, а підставами позову - використання без достатніх правових підстав (без укладення договору оренди) земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно відповідача та яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Харкова. За таких обставин, на переконання судової колегії, всупереч твердженням скаржника, заява позивача від 10.04.2019р. є заявою про збільшення розміру позовних вимог, що узгоджується зі змістом визначених процесуальним законодавством прав позивача (п.2 ч.2 ст.46 ГПК України).

Крім того, враховуючи реалізацію позивачем свого права на збільшення розміру позовних вимог у визначені ГПК України строки, беручи до уваги приписи ст.ст.46, 80 ГПК України, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав не приймати документи, додані Харківською міською радою до заяви від 10.04.2019р. на підтвердження правомірності здійсненого розрахунку розміру безпідставно збережених грошових коштів.

Як зазначалося раніше, позовні вимоги викладені з посиланням на статті 1212-1214 ЦК України.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глави 83 ЦК України для кондикційних зобов'язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).

Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини 1 статті 141 ЗК України).

Отже, за змістом вказаних положень право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Відтак, колегія суддів вважає, що до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

При цьому, Східний апеляційний господарський суд зауважує, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Однак, Акціонерне товариство "Укргазвидобування", набувши право власності на нежитлову будівлю, належним чином не оформило право користування земельною ділянкою, на якій розташована зазначена будівля, та не уклало з Харківською міською радою відповідного договору оренди.

Отже, відповідач як фактичний користувач спірної земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17, від 13.02.2019р. у справі №320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019р. у справі №912/1188/17, від 21.01.2019р. у справі №902/794/17, від 29.01.2019р. у справі №922/536/18.

Тобто, твердження скаржника про те, що за відсутності правовстановлюючого документу відсутні правові підстави для нарахування, сплати та отримання позивачем орендної плати, не узгоджуються з нормами чинного законодавства та правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду.

Водночас, щодо порядку визначення сум, які підлягають стягненню за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. При вирішенні даного спору, як вірно зауважено місцевим господарським судом, слід перевірити, з урахуванням наданих позивачем доказів, чи є спірна земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути збережені кошти (у розмірі орендної плати), сформованим об`єктом цивільних прав. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі №922/902/18.

Слід зауважити, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1 ст.79 ЗК України).

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка сформована як об`єкт цивільних прав (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №916/2948/17, від 09.04.2019р. у справі №922/652/18).

За змістом статей 15, 20, 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, за змістом статті 289 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

У розумінні наведених положень законодавства нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ч.2 ст.20 Закону України "Про оцінку земель").

Отже, нормативна грошова оцінка є основою для визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2019р. у справі №922/3782/17, від 12.03.2019р. у справі №916/2948/17, від 16.04.2019р. у справі №922/744/18, від 09.04.2019р. у справі №922/652/18).

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами, спірна земельна ділянка (м.Харків, вул.Залютинська, буд.49, площею 0,7948га) була сформована як об'єкт цивільних прав 26.02.2018р., про що свідчить наявний у матеріалах справи Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Згідно даних Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки в м.Харкові по вул.Залютинська, буд.49, площею 0,7948га складає 18.573.443,00грн.

Враховуючи викладені вище обставини, господарський суд Харківської області дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 2.062.978,84грн. (за період з 26.02.2018р. (дата формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав) по 31.01.2019р. (гранична дата розрахунку, визначена позивачем). У свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі 4.157.369,20грн. суд першої інстанції вірно визнав необґрунтованими та безпідставними і, як наслідок, відмовив у їх задоволенні з огляду на те, що позивачем було проведено дане нарахування до формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав (за період з 01.04.2016р. по 25.02.2018р.).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не навів вихідні дані та розрахунок суми, що підлягає стягненню з відповідача, є безпідставними та такими, що суперечать змісту рішення та матеріалам справи. Так, розрахунок розміру безпідставно збережених коштів здійснено судом за період з моменту формування спірної земельної ділянки як об'єкта цивільних прав, з урахуванням визначеної документально площі спірної земельної ділянки та нормативної грошової оцінки землі, що відповідає вимогам чинного законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство "Укргазвидобування", разом з іншим, зауважує, що місцевий господарський суд порушив вимоги п.п.2, 3 ч.4 ст.238 ГПК України та не зазначив у мотивувальній частині рішення докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, а також не зазначив мотивованої оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, зводяться виключно до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів та спростовані викладеними вище висновками господарських судів, а також не впливають на правомірність прийнятого господарським судом Харківської області рішення.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укргазвидобування" підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м.Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. (повний текст підписано 01.07.2019р.) у справі №922/423/19 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. (повний текст підписано 01.07.2019р.) у справі №922/423/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 18.09.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 23.09.2019р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова