ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

17 вересня 2019 року Справа № 915/1960/15

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши заяву ліквідатора ТОВ "Трейдавтотранс" арбітражного керуючого Шибко О.Л. про витребування майна з чужого незаконного володіння

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ИНТЕРНАЦИОНАЛИСТ", вул. Архітектора Старова, 4, к. Е, кв. 2, м. Миколаїв, 54046,

третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

у справі №915/1960/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдавтотранс" (54031, м. Миколаїв, вул. Електронна, буд. 72-а; ідентифікаційний код 32754814),

кредитори:

1) Фізична особа-підприємець Яковішин Ярослав Миколайович (АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ),

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Новоградстрой" (54029, м. Миколаїв, вул. Фрунзе, 36),

3) Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; поштова адреса: 01014, м. Київ, вул. Дружби народів, 38),

ліквідатор: Шибко Олександр Леонідович, вул. Лягіна, 4/9, м. Миколаїв, 54001 ,

товарна біржа "Титул" (54030, м. Миколаїв, вул. Артилерійська, буд. 18/5, офіс 3.9).

Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, 54001, м. Миколаїв, вул. 8 Березня, 107,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2019 ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдавтотранс" арбітражним керуючим Шибко О.Л. подано до суду заяву №02-01/39 від 10.09.2019 про:

- витребування у ТОВ "ИНТЕРНАЦИОНАЛИСТ" нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Електронна, 72а, м. Миколаїв, а саме: цілого нежитлового об`єкту, який складається із: складу за літ. Д-1, загальною площею 167,0 кв.м.; складу за літ. Е-1, загальною площею 96,9 кв.м.; щитової за літ. Ж-1; прохідної за літ. 3-1. загальною площею 10,0 кв.м.; адміністративно-виробничої будівлі за літ. М-1, М'-І, загальною площею 77,0 кв.м.; котельної за літ. Н-1, загальною площею 17,6 кв.м., складу механізованого за літ. О-1, загальною площею 860,5 кв.м.; навісу за літ. П-1; вбиральні за літ. У-1, будівлі для ємностей за літ. Т-1; споруд №2, З, 4, 8; покриття І), яке належить ТОВ «Трейдавтотранс»;

- скасування запису про право власності №17133677 від 25.10.2016, внесеного державним реєстратором: приватним нотаріусом Душейко Олесего Михайлівною, ММНО, Миколаївська обл. Підстава виникнення права власності: свідоцтво, серія та номер: 1619, виданий 12.10.2016, видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л.; заява про надання згоди, серія та номер: 1506, виданий 25.10.2016, видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. Підстава внесення запису: RRР-4НІ0R5АFU округ, Миколаївська обл. Форма власності: приватна Розмір частки: 1/1 Власники: Товариство з обмеженою відповідальністю "ИНТЕРНАЦИОНАЛИСТ", , країна реєстрації: Україна;

- визнати право власності на цілий нежитловий об`єкт, який складається із: складу за літ. Д-1, загальною площею 167,0 кв.м.; складу за літ. Е-1, загальною площею 96,9 кв.м.; щитової за літ. Ж-1; прохідної за літ. 3-1. загальною площею 10,0 кв.м.; адміністративно-виробничої будівлі за літ. М-1, М'-І, загальною площею 77,0 кв.м.; котельної за літ. Н-1, загальною площею 17,6 кв.м., складу механізованого за літ. О-1, загальною площею 860,5 кв.м.; навісу за літ. П-1; вбиральні за літ. У-1, будівлі для ємностей за літ. Т-1; споруд №2, З, 4, 8; покриття І, розташований за адресою: вул.. Електронна, 72а, м. Миколаїв, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдавтотранс» (54031, м. Миколаїв, вул.. Електронна, буд. 72-а, ідентифікаційний код 32754814).

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Стосовно підсудності, за якою слід розглядати дану заяву, господарський суд дотримується такої думки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В провадженні господарського суду Миколаївської області знаходиться справа №915/1960/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ИНТЕРНАЦИОНАЛИСТ".

Постановою суду від 22.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдавтотранс" визнано банкрутом за ознаками статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою суду від 27.05.2019 призначено ліквідатором ТОВ "Трейдавтотранс" () арбітражного керуючого Шибка О.Л.

Статтею 30 ГПК України встановлено правила виключної підсудності і, зокрема, визначено, що справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Пунктом 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI)", з наступними змінами та доповненнями, роз`яснено, що частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов`язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб`єктного складу сторін.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов`язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов`язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев`ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

При цьому, господарський суд зазначає, що зазначені положення Закону про банкрутство застосовуються при розгляді спорів з майновими вимогами до боржника, в тому числі спору про визнання недійсним будь-якого правочину, належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, незважаючи на факт порушення відповідної справи про банкрутство до 19.01.2013 (аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах у справі № 911/285/16 від 14 лютого 2017 року та у справі №925/1565/13 від 01 листопада 2016 року).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Розглядаючи аналогічну справу, Верховний Суд України у постанові №16/047 від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, висловивши таку правову позицію про розгляд у межах провадження у справі про банкрутство майнових спорів боржника, Верховний Суд України змінив свою правову позицію зазначену у Постанові від 29.04.2015 року у справі №903/134/13-г про можливість розгляду окремих спорів (позовних вимог про витребування майна боржника до ліквідаційної маси за статтею 388 ЦК України) поза межами провадження у справі про банкрутство.

Встановивши виключну підсудність майнових спорів до боржника з 19.01.2013 року суду, який здійснює розгляд справи про банкрутство, законодавець тим самим розширив повноваження такого суду на предмет можливості визнання недійсними правочинів із цивільно-правових підстав та повернення майна боржнику в порядку статті 388 ЦК України, оскільки особи, права яких порушено такими правочинами, та власник, майно якого відчужено третім особам без його згоди, вже не може захистити свої права шляхом звернення з відповідними вимогами у позовному провадженні.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відповідна правова позиція щодо підвідомчості спорів за участю боржника викладена у постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 911/4212/14, від 13.04.2016 у справі №908/4804/14.

У даному випадку предметом судового розгляду є спір щодо витребування майна, скасування реєстраційного запису та визнання права власності на майно за банкрутом.

Таким чином, позов арбітражного керуючого про повернення до ліквідаційної маси банкрута майна з володіння третьої особи, яка його набула за цивільно-правовим договором у переможця аукціону, результати якого було визнано недійсними в судовому порядку, підлягає розгляду господарським судом з врахуванням виключної підсудність того суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Стосовно процесуального Закону, на підставі якого слід розглядати даний позов, господарським судом зазначається таке.

Як зазначено вище, на майнові спори за участі боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, розповсюджуються правила виключної підсудності, які витікають з положень п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 20, ст. 30 ГПК України, ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Розглядаючи аналогічну справу, Верховний Суд у постанові від 20.02.2018р. у справі №910/10829/17, посилаючись на ч. 4 ст. 10 Закону зазначив, що особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Разом з тим, на думку суду, зміст даної норми не дозволяє дійти висновку про те, що спори, визначені ч. 4 ст. 10 Закону, мають ті чи інші специфічні риси правового регулювання, наявність яких дозволяла б дійти висновку про те, що їхній розгляд в межах провадження про банкрутство має здійснюватись винятково на підставі положень спеціального Закону.

Як витікає з ч. 6 ст. 12 ГПК України, положення якої наведено вище, у разі відсутності в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особливостей порядку розгляду справи, суд застосовує порядок, передбачений цим Кодексом для позовного провадження.

Таким чином, господарський суд вважає, що даний позов має бути розглянуто в межах провадження у справі про банкрутство але із застосуванням порядку, визначеного Розділом ІІІ Господарського процесуального кодексу України, в тому числі в частині правил оформлення та подання позовної заяви, підстав залишення її без руху, повернення позовної заяви тощо.

На користь даного висновку свідчить також позиція Вищого господарського суду України, висловлена в п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI)", з наступними змінами та доповненнями, відповідно до якої, справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев`ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Перевіряючи заяву ліквідатора на предмет дотримання позивачем положень ГПК України, господарським судом встановлено таке.

Статтею 162 ГПК України встановлено вимоги до позовної заяви, а саме позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За змістом статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; 2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Втім, заява №02-01/39 від 10.09.2019 не відповідає вимогам ст. ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- не містить повного найменування юридичної особи позивача, адреси його місцезнаходження, поштового індексу; ідентифікаційного коду (п.1 ч.3 ст. 162 ГПК);

- не зазначено всіх учасників провадження у справі про банкрутство;

- не зазначено ціни позову (п.3 ч.1 ст. 162 ГПК),

- не надано доказів на підтвердження надіслання копії заяви та доданих до неї документів іншим учасникам провадження у справі про банкрутство;

- заява не містить доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 2 ч. 1 ст. 164).

Крім того, п.2 прохальної частини заяви ліквідатор просить суд зобов`язати державного реєстратора скасувати (погасити) запис про право власності, при цьому ліквідатором не визначено правового статусу державного реєстратора в розумінні ст.41 ГПК України, не подано доказів надіслання копії заяви державному реєстратору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги ст. ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення заяви без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Зазначені вище недоліки позовної заяви слід усунути шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, яка міститиме, між іншим: повне найменування юридичної особи позивача, адресу його місцезнаходження, поштовий індекс; ідентифікаційний код; зазначення всіх учасників провадження у справі про банкрутство ТОВ «Трейдавтотранс»; зазначення ціни позову.

Керуючись ст. ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 4, 8 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 3, 12, 20, 30, 162, 163, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдавтотранс" в особі ліквідатора Шибко О.Л. №02-01/39 від 10.09.2019 про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без руху.

2. Встановити заявнику 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали для надання суду заяви про усунення недоліки заяви, які зазначено у мотивувальній частині даної ухвали.

3. Роз`яснити заявнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, позовна заява у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України вважається неподаною та повертається заявнику.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В.О.Ржепецький