РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019Справа №910/8284/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №910/8284/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м.Київ, вул.І.Федорова, 32-а, )

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д, )

про відшкодування шкоди у розмірі 7 349,78 грн,-

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» 25 червня 2019 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди у розмірі 7 349,78 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 відкрито провадження у справі №910/8284/19, розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, поштова адреса: 02002, Київ-2, а/с 272) наступну інформацію по полісу №АМ/007027930: якою страховою компанією виданий даний поліс; строк його дії; розміри лімітів відповідальності, розмір франшизи; який автомобіль застраховано; по відношенню до якої особи його укладено, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив.

12.07.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшов відзив на позовну заяву.

24.07.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшли оригінали документів, копії яких додані позивачем до позовної заяви.

13.08.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшло пояснення по справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

07.06.2018 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія - ОСОБА_1 та транспортного засобу «Fiat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Подільського районного суду м.Києва у справі №758/7983/18 від 09.07.2018 ОСОБА_1 визнано винною особою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Fiat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Пошкоджений автомобіль застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі Договору добровільного страхування №26-5003-17-00002 від 01.09.2017.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля відновлюваного ремонту транспортного засобу «Fiat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно страхового акта №ДККА-61457 від 13.11.2018 становить 29 666,70 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі Договору добровільного страхування №26-5003-17-00002 від 01.09.2017, заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, страхового акта здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 29 666,70 грн, що підтверджується платіжним дорученням №23935 від 14.11.2018.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Виходячи з приписів ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 Цивільного кодексу України).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17.

Судом встановлено, що станом на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується Полісом серії НОМЕР_4 .

Виходячи з Договору обов`язкового страхування, забезпеченим транспортним засобом є - «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , тобто той самий автомобіль, яким керувала винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди особа, ліміт за шкоду заподіяну майну становить 100.000,00 грн, а франшиза - 2 000,00 грн.

Згідно ст.12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки, умовами полісу №АМ/7027930 встановлено розмір франшизи (2 000,00 грн), позивач визначив суму страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, яка становить 27 666,70 грн.

Як встановлено судом, в матеріалах справи наявна заява про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) вих.№30529 від 28.01.2019, в якій позивач просить відповідача перерахувати на його рахунок суму страхового відшкодування.

У відповідь на вказану претензію Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» сплатило суму страхового відшкодування частково у розмірі 20 316,92 грн, що підтверджується платіжним дорученням №13450 від 11.03.2019.

У зв`язку з вищенаведеним позивач просить стягнути з відповідача невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 7 349,78 грн.

Разом з тим, доказів на підтвердження відшкодування відповідачем шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 7 349,78 грн суду не надано.

В обґрунтування вищенаведеного, відповідачем зазначено, що виплачене позивачем страхове відшкодування було розраховано на підставі п.12.1 Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №28-5003-17-00002 від 01.09.2017, виходячи з прямого розміру збитку, завданого транспортному засобу «FIAT» д.н. НОМЕР_5 , відповідно до якого розрахунок та виплата страхового відшкодування проводиться без урахування фізичного зносу.

Крім того, відповідачем зазначено, що оскільки актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 08.06.2018 року встановлено наявні пошкодження не пов`язані з даною подією, а саме двері задні праві, боковина права, необхідно застосовувати коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,39.

У зв`язку з вищевикладеним, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» сплатило суму страхового відшкодування частково у розмірі 20 316,92 грн з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.39.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог пп. Б) пункту 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість запасних частин, що замінюється на нові відшкодовується з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу:

«якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації».

Страховик (Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, страховик (Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта») за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта») відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, у Постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16 та Постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №910/5001/17.

Тому, пред`явлення Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 7 349,78 грн (різниці між сумою страхового відшкодування, виплаченою Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» потерпілій особі та сумою страхового відшкодування виплаченою Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу) є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи залишити за Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи те, що суддя Господарського суду міста Києва Блажівська О .Є. в період з 13.08.2019-30.08.2019 перебувала у відпустці, а в період з 02.09.2019-13.09.2019 перебувала на лікарняному, повний текст рішення складено та підписано 16.09.2019.

Суддя О.Є.Блажівська