ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/84/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология" на рішення господарського суду Запорізької області від 16.05.2019 (повний текст судового рішення складено 30.05.2019, суддя Азізбекян Т.А.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс", м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология", м. Запоріжжя

про стягнення 54 776,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология" про стягнення основного боргу в сумі 45 218,44 грн., інфляційних витрат в сумі 7 466,48 грн. та 3% річних в сумі 2 092,00 грн. за договором про надання послуг № 10/15 від 12.08.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов договору про надання послуг № 10/15 від 12.08.2015 в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.05.2019 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс" - 36 242 грн. основного боргу, 1 677 грн. 3% річних, 6 322 грн. 24 коп. інфляції, 7 000 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги та 1 423 грн. 18 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг у розмірі 36 242,44 грн. не виконав, доказів суду не надав.

Прострочення відповідачем грошового зобов`язання є підставою для стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до приписів ст.625 Цивільного кодексу України.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із згаданим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення заборгованості за актом №130 від 31.08.2015 та рахунку №134 від 31.08.2015 на суму 19 416,00 грн., а також у частині стягнення витрат на правову допомогу.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що оригінал рахунку №134 від 31.08.2015 на суму 19 416,00 грн. до акту №130 від 31.08.2015 відповідачем не отримувався, а позивачем не надано доказів його направлення на адресу відповідача, обов`язок з оплати наданих послуг у ТОВ "Донецкстройтехнология" відсутній.

Скаржник не погоджується з висновком господарського суду щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки у договорі про надання правової допомоги, що долучений позивачем до матеріалів справи, відсутнє посилання на номер справи у рамках якої надається правова допомога та розрахунок гонорару адвоката.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що товариством з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс" було направлено на адресу замовника два примірники акту про надання послуг №130 від 31.08.2015 та рахунок № 134 від 31.08.2015. Один акт замовником після підписання було повернуто товариству з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс".

Крім того, відповідачем було частково сплачено послуги за актом №130 від 31.08.2015.

Щодо стягнення витрат на надання правової допомоги позивач зазначає, що у додатку № 2 до договору про надання правової допомоги №2018/12/04 від 04.12.2018 сторони зазначили, що адвокату доручається надання правової допомоги по супроводженню судової справи про стягнення заборгованості між товариством з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология" та товариством з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс", а також визначено розмір гонорару адвоката.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2019 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чус О.В., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2019 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в резолютивній частині ухвали, не пізніше 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою без повідомлення (виклику) сторін.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

12.08.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «Донецькстройтехнологія» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Марстройсервіс» (виконавець) укладений договір про надання послуг № 10/15, за умовами якого (п. 1.1.) замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи та надати послуги за дорученням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи та послуги.

В предмет договору входять послуги будівельної техніки та механізмів, згідно додатку № 1 до даного договору (п. 1.2).

Згідно п. 2.1 договору, всі розрахунки між сторонами проводяться виходячи з кількості машино/годин, тоннажу та іншого, відображених в акті здачі-приймання наданих послуг, відпрацьованих технікою виконавця за звітний період.

Пунктом 2.4 договору сторони обумовили, що оплата робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом трьох банківських днів з моменту отримання від виконавця рахунку на оплату.

Відповідно до п.4.1 договору приймання-здача виконаних робіт і наданих послуг оформлюється актом приймання-здачі наданих послуг, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Здача-приймання наданих виконавцем послуг оформлюється щодекадно згідно акта здачі-приймання наданих послуг, в перший робочий день календарної декади, наступної за звітною, оформленим на підставі первинних документів, підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленими печатками сторін (п. 4.2).

Пунктом 4.3 договору визначено, що замовник протягом 3 банківських днів від дня отримання акту приймання - здачі робіт та наданих послуг зобов`язаний направити виконавцю оформлений та підписаний акт здачі - приймання або мотивовану відмову від приймання наданих послуг.

У випадку мотивованої відмови замовника прийняти надані послуги, сторони у 3-х денний строк складають двосторонній акт з переліком необхідних недоліків та строки їх виконання (п. 4.4.)

Згідно п. 4.5 договору, акт приймання здачі виконаних робіт та наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками виконавця та замовника, є підставою для виставлення виконавцем рахунку на оплату.

Пунктом 8.1 договору визначений строк дії договору до 31 грудня 2015 року.

Строк дії договору продовжується на наступний календарний рік втому випадку, якщо жодною із сторін не заявлено письмово про намір припинити дію чинного договору за 1 (один) календарний місяць до закінчення терміну його дії.

Заяви про намір припинити дію договору № 10/15 від 12.08.2015 не надано, у зв`язку з чим, термін дії договору, відповідно до п. 8.2 договору, було продовжено.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору про надання послуг № 10/15 від 12.08.2015 відповідачу з серпня по вересень 2015 року надавалися послуги перевезення автомобільним транспортом та послуги автокрану на території ПАТ «Азовсталь» на суму 79 258,44 грн. Відповідачем здійснено часткову оплату за надані послуги у сумі 34 040,00 грн. Отже загальна сума заборгованості складає 45 218,44 грн., яка відповідачем не сплачено.

Предметом судового розгляду є спір про стягнення з відповідача на користь позивача 54 776,92 грн., з яких: 45 218,44 грн. основного боргу за договором від 12.08.2015 № 10/15, індексу інфляції у розмірі 7 466,48 грн. та 3% річних - 2 092,00 грн. за період з 12.06.2017 до 27.12.2018.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої - третьої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що акти надання послуг № 118 від 20.08.2015 на суму 12 036,00 грн., № 130 від 31.08.2015 на суму 19 416,00 грн., № 133 від 10.09.2015 на суму 17 172,00 грн. підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Акти надання послуг № 136 від 20.09.2015 на суму 21 658,44 грн., № 146 від 30.09.2015 на суму 8 184,00 грн. та № 150 від 10.10.2015 на суму 792,00 грн. від замовника (відповідача) підписані не були.

Відповідачу виставлено рахунки на оплату № 122 від 20.08.2015 на суму 12 036,00 грн., № 134 від 31.08.2015 на суму 19 416,00 грн., № 137 від 10.09.2015 на суму 17 172,00 грн., № 140 від 20.09.2015 на суму 21 658,44 грн., № 151 від 30.09.2015 на суму 8 184,00 грн. та № 155 від 10.10.2015 на суму 792,00 грн.

Сторонами у п. 2.4. та п. 4.1. договору обумовлено, що оплата робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом трьох банківських днів з моменту отримання від виконавця рахунку на оплату. Приймання-здача виконаних робіт і наданих послуг оформлюється актом приймання-здачі наданих послуг, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Місцевим господарським судом встановлено, що 27.08.2015 (на підставі рахунку № 122 від 20.08.2015 на суму 12 036,00 грн.) відповідачем оплачено послуги за актом надання послуг № 118 від 20.08.2015 - у повному обсязі; 28.09.2015 (на підставі рахунку № 137 від 10.09.2015 на суму 17 172,00 грн.) відповідачем оплачено послуги за актом надання послуг № 133 від 10.09.2015 - у розмірі 3 840,00 грн.

Також, на підставі рахунку № 140 від 20.09.2015 на суму 21 658,44 грн., 28.09.2015 та 18.05.2016 відповідачем оплачено послуги за актом надання послуг № 136 від 20.09.2015 - у розмірі 4 080,00 грн. та 5 000,00 грн. Відповідачем вказаний акт не підписано, проте здійснення по ньому часткова оплата у сумі 9 080,00 грн. підтверджує дії відповідача на згоду з отриманими послугами.

До того ж, згідно договору від 12.08.2015 № 10/15 відповідачем оплачено за послуги газелі 15 000,00 грн., з яких: 18.07.2016 - 5 000,00грн., 22.09.2016 - 5 000,00 грн. та 12.06.2017 - 5 000,00 грн.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем надано відповідачу послуги за договором від 12.08.2015 № 10/15 на загальну суму 70 282,44 грн., що документально підтверджено.

Відповідачем оплата наданих послуг здійснена у загальному розмірі 34 040,00 грн., про що свідчать банківські виписки, копії яких містяться в матеріалах справи.

Отже відповідач, в порушення умов договору, оплату за надані позивачем послуги на суму 36 242,44 грн. не здійснив.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про відсутність у нього обов`язку здійснити оплату послуг, наданих за актом №130 від 31.08.2015 у розмірі 19 416,00 грн.

Так, акт надання послуг № 130 від 31.08.2015, підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств, свідчить про те, що виконавцем були надані замовнику послуги на загальну суму 19 416,00. Надані послуги були прийняті замовником без зауважень.

У пункті 4.5 договору сторони погодили, що акт прийому-здачі виконаних робіт та наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками виконавця та замовника, є підставою для виставлення виконавцем рахунку на оплату.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що рахунок на оплату є лише документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє замовника від обов`язку сплатити плату за надані послуги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача заборгованості за надані послуги за актом надання послуг № 130 від 31.08.2015 у розмірі 19 416,00 грн.

Відносно доводів скаржника про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує таке.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач заявив до стягнення з відповідача суму витрат на оплату послуг адвоката у розміру 16 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

04.12.2018 між адвокатом Філипенко Є.С. та товариством з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс" укладено договір про надання правової допомоги №2018/12/04, відповідно до п.1.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами в договорі.

У додатку № 2 до договору сторони погодили, що клієнт доручає та зобов`язується оплатити, а адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу по представництву інтересів клієнта у судах всіх інстанцій по супроводженню судової справи з розгляду стягнення заборгованості виниклої між клієнтом та ТОВ "Донецькстройтехнологія"; розмір винагороди (гонорар) адвоката за виконання зазначеного доручення становить 16 000,00 грн.

З урахуванням приписів ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг №22/7 до договору про надання правової допомоги № 2018/12/04 від 04.12.2018.

Водночас, в порушення вимог ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України позивачем не надано відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на оплату послуг з надання правової допомоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення місцевого господарського суду скаржником не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Встановивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про зміну цього рішення відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.05.2019 у справі № 908/84/19 змінити, виклавши в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецкстройтехнология" (вул.Південне шосе, буд.57, м.Запоріжжя, 69032, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марстройсервіс" (пр.Металургів, буд. 83, кв. 100, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) - 36 242 (тридцять шість тисяч двісті сорок дві) грн. основного боргу, 1 677 (одна тисяча шістсот сімдесят сім) грн. 3% річних, 6 322 (шість тисяч триста двадцять дві) грн. 24 коп. інфляції, та 1 423 (одна тисяча чотириста двадцять три) грн. 18 коп. судового збору. Видати наказ. В іншій частині позову відмовити."

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко