ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2349/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю БІОТРЕЙД

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.07.2019 (суддя Погребна К.Ф., м. Одеса, повний текст рішення складено 15.07.2019)

у справі № 916/2349/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БІОТРЕЙД

до відповідача Виробничо-комерційної фірми ЮНА-СЕРВІС у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 149298,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю БІОТРЕЙД (далі також ТОВ БІОТРЕЙД, Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виробничо-комерційної фірми ЮНА-СЕРВІС у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі також ВКФ ЮНА-СЕРВІС, Фірма), в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 149298,32 грн. за зобов`язаннями, які виникли за договором поставки з відстрочкою платежу №714/11-2 від 01.06.2011 щодо оплати отриманого товару за видатковими накладними від 20.12.2016 за №БИ-119574, від 09.02.2017 за №БИ-004544 та від 13.03.2017 за №БИ-008989.

У жовтні 2017 ВКФ Юна-Сервіс звернулась до ТОВ БІОТРЕЙД із зустрічним позовом про зобов`язання останнього поставити товар за вказаним вище договором. Разом з тим Фірма заявила клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.10.2017 у справі №916/2349/17 у задоволенні клопотання Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про відстрочення сплати судового збору відмовлено; зустрічну позовну заяву Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю повернуто без розгляду на підставі пунктів 4, 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03.11.2017, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.03.2018, відмовлено у задоволенні клопотання ВКФ "Юна-Сервіс" про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу даної фірми на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.10.2017 повернуто скаржнику без розгляду.

28.05.2018 позивач звернувся до господарського суду першої інстанції із заявою про зміну підстав позову, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 149298,32 грн. з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вищезгаданим договором стосовно оплати отриманого товару за видатковими накладними №БИ-005439 від 20.02.2017, №БИ-006643 від 24.02.2017, №БИ-006968 від 27.02.2017, №БИ-008329 від 09.03.2017 та №БИ-008989 від 13.03.2017.

07.08.2018 до місцевого господарського суду надійшла позовна заява третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Приватного підприємства Техпромсервіс до Виробничо-комерційної фірми Юна-Сервіс про стягнення 128184,49 грн., яку залишено без руху ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.08.2018, а ухвалою від 06.09.2018 повернуто заявнику без розгляду на підставі ч.4 ст. 174 ГПК України.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2018 було залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 21.03.2019 ухвала Господарського суду Одеської області від 06.09.2018 та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 залишені без змін.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.07.2019 у справі № 916/2349/17 позов задоволено частково: стягнуто з ВКФ ЮНА-СЕРВІС у вигляді ТОВ на користь ТОВ БІОТРЕЙД основний борг в сумі 35823,63 грн., пеню в розмірі 4512,80 грн., 3% річних 535,88 грн. та інфляційні втрати в сумі 500,18 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведена сума основного боргу в розмірі 35823,63 грн., тому відповідно здійснено власні розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ БІОТРЕЙД звернулось із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неповне дослідження доказів. Так, скаржник вказав, що суд хибно підсумував вартість поставленого товару за двома накладними, які зазначені у позові, та за п`ятьма накладними, які вказані у заяві про зміну підстав позову, при цьому суд першої інстанції не обґрунтував причин врахування при розрахунку суми поставленого товару суми вже оплачених двох накладних (№БИ-119574 та №БИ-004544), адже позивач заявою від 28.05.2019 змінив підстави позову. Як зазначив скаржник, у даному випадку має місце зміна підстав позову, тобто зміна накладних, а суд цього не врахував і досліджував всі сім накладних. Також Товариство вважає, що суд необґрунтовано не прийняв до уваги доведення позивачем зарахування оплат відповідача в сумі 110000 грн. за заборгованість, яка виникла раніше, в хронологічному порядку. Крім цього, скаржник вказав не невірний висновок суду, що в спірний період відбулось повернення товару на загальну суму 15872,17 грн.; суд не прийняв до уваги, що між сторонами станом на 30.09.2014 був підписаний акт звірки взаємних розрахунків без зауважень. Також Товариство зазначило, що в порушення норм ГПК України суд закрив підготовче провадження на два дні раніше строку, який було продовжено, чим позбавив сторін двох робочих днів, протягом яких вони ще могли здійснити свої процесуальні права.

23.08.2019 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому Фірма просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч. 2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

01.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю БІОТРЕЙД (Постачальник) та Виробничо-комерційною фірмою ЮНА-СЕРВІС у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (Покупець) був укладений договір поставки з відстроченням платежу №714/11-2 (далі-Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю, а Покупець приймати та оплачувати товар відповідно до умов цього Договору (п.1.1 Договору).

У п. 3.1 Договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад Покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС 2010) однією або декількома партіями відповідно до специфікацій або накладних, які складаються на кожну таку партію. По узгодженню сторін одержувачем товару за даним договором може бути третя особа.

За умовами пункту 3.4 Договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) Постачальник зобов`язується поставити кожну окрему партію товару протягом чотирьох календарних днів (або двох банківських днів) з моменту отримання узгодженої заявки Покупця, якщо в такій заявці не зазначена більш пізня дата поставки. Сторони можуть письмово узгоджувати графіки поставок товару.

Згідно з п. 4.1 Договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) оплату кожної окремої партії товару (визначеній у накладній) за даним Договором Покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок Постачальника впродовж 28 календарних днів з моменту її поставки.

Постачальник зобов`язаний не рідше одного разу в місяць надавати Покупцю акт звірки взаєморозрахунків. У випадку ненадання акта звірки взаєморозрахунків зі сторони Постачальника протягом шести місяців, заборгованість сторін щодо виконання умов даного договору визначається на підставі даних Покупця, при цьому перегляд даних Покупця не допускається (пункт 4.6 Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору кожна із сторін за кожен день прострочки виконання будь-яких своїх зобов`язань, що витікають з цього Договору, сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє за весь час такого прострочення, а також, поверх цього, компенсує будь-які прямі та непрямі збитки, викликані таким простроченням. Для Постачальника пеня обраховується від вартості партії товару, в період поставки якої сталось порушення Договору, а для Покупця - від суми простроченого платежу.

Даний Договір діє з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2012. Після підписання даного договору будь-які попередні заяви, переписка й інші угоди з питань даного договору стають недійсними.

Припинення даного договору не звільняє сторони від необхідності виконання всіх своїх зобов`язань, передбачених цим договором, які не були виконані на час припинення (п.8.1. Договору з урахуванням протоколу розбіжностей).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками разом з протоколом розбіжностей від 01.06.2011.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 225230,91 грн, що підтверджується видатковими накладними №БИ-119574 від 20.12.2016, №БИ-004544 від 09.02.2017 (за первісними позовними вимогами) та видатковими накладними №БИ-005439 від 20.02.2017, №БИ-006643 від 24.02.2017, №БИ-006968 від 27.02.2017, №БИ-008329 від 09.03.2017 та №БИ-008989 від 13.03.2017 (на загальну суму 138970,73 грн за зміненими позовними вимогами), підписаними сторонами без зауважень.

Як вбачається з підписаного сторонами акта звірки взаємних розрахунків, сума заборгованості відповідача станом на 30.09.2014 становила 69330,27 грн.

У період з 20.02.2017 по 13.03.2017 відбулось повернення товару на загальну суму 15872,17 грн., що підтверджується відповідними накладними №ВН-М250007710 від 10.05.2017, №ВН-М160029226 від 10.05.2017, №ВН-Ц-014791 від 06.07.2017, №ВН-М200034353 від 11.05.2017, №ВН-Ц-014583 від 27.02.2017.

Також матеріали справи містять підписані сторонами угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 17.01.2017 на суму 52683,11 грн. та від 21.03.2017 на суму 10852,00 грн.

Фірма частково розрахувалась за поставлений товар - у сумі 110000 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Пунктом 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, заборгованість ВКФ ЮНА-СЕРВІС за отриманий за договором поставки з відстрочкою платежу від 01.06.2011 №714/11-2 товар складає 35823,63 грн.

Твердження Товариства про зарахування певних сплат відповідача в рахунок заборгованості, яка виникла раніше, в хронологічному порядку не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, як вказував в позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції позивач, заборгованість відповідача виникла саме з 20.12.2016 (видаткова накладна від 20.12.2016 за №БИ-119574), а тому не могла бути зарахована в попередній період, так як ще не існувала. При цьому колегія суддів зауважує, що позивач не надав первинних бухгалтерських документів датованих до 20.12.2016.

Посилання позивача на те, що суд не прийняв до уваги, що між сторонами станом на 30.09.2014 був підписаний акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, акт звірки взаємних розрахунків не є зведеним бухгалтерським регістром і первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні», не може використовуватись як письмова форма визнання боргу та не є належним і допустимим доказом, що підтверджує заборгованість, у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду у справі № 910/1389/18 від 05.03.2019 та у справі № 912/2391/16 від 10.07.2019.

Стосовно посилань скаржника на те, що суд невірно визначив загальну суму повернення товару, слід зазначити, що матеріали справи містять надані відповідачем копії накладних про повернення товару на загальну суму 15872,17 грн., відтак, такі посилання Товариства є необґрунтованими.

Щодо доводів ТОВ «Біотрейд», що судом не було враховано заліки зустрічних однорідних вимог на суму 8341,93 грн. та 5703,32 грн., які відображені у акті звірки позивача, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять вказаних угод, тому проведення таких заліків сторонами позивачем не доведено.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за Договором, останнім було нараховано пеню на загальну суму 14323,34 грн.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 3 ст. 549 цього Кодексу пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту п.5.2. Договору вбачається, що кожна із сторін за кожен день прострочки виконання будь-яких своїх зобов`язань, що вбачаються з цього Договору, сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє за весь час такого прострочення, а також, крім того компенсує будь-які прямі та непрямі збитки, покликані таким простроченням. Для постачальника пені обраховується від вартості партії товару, в період поставки якого відбулось порушення договору, а для покупця від суми простроченого платежу.

При перевірці наданого позивачем розрахунку пені, господарським судом першої інстанції правильно встановлено, що цей розрахунок є невірним щодо суми основного боргу, на який було нараховано пеню, та періоду її нарахування, у зв`язку з чим судом самостійно здійснено розрахунок пені, перевірений судом апеляційної інстанції, згідно з яким загальна сума пені, яка підлягає стягненню, становить 4512,80 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 1654,11 грн. та інфляційні витрати в сумі 5136,38 грн.

Враховуючи встановлену суму основного боргу, місцевим господарським судом самостійно здійснено власний розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних, також перевірений судом апеляційної інстанції, відповідно до якого загальний розмір трьох відсотків річних, який підлягає стягненню становить 535,88 грн., а інфляційних втрат - 500,18 грн.

Стосовно доводів скаржника про порушення судом норм ГПК України шляхом закриття підготовчого провадження на два дні раніше строку, який було продовжено, чим позбавив сторін цих двох робочих днів, протягом яких вони ще могли здійснити свої процесуальні права, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.05.2019 було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, а ухвалою від 05.06.2019, тобто через 30 днів, закрито підготовче провадження у справі №916/2349/17 з призначенням справи до розгляду по суті. Отже, порушення процесуального закону в даному випадку відсутні, а наведені доводи скаржника є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що позовні вимоги ТОВ БІОТРЕЙД підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю БІОТРЕЙД залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.07.2019 у справі № 916/2349/17 залишити без змін.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран