ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1582/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Тодорашко А.В., на підставі довіреності.

Від відповідача: не з`явився.

розглянувши справу за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт про стягнення 12 348,98 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

05.06.2019 року позивач Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО № 1623/19) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт про стягнення 220 445,90 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.06.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "04" липня 2019 р. о 11:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.07.2019р. було відкладено підготовче засідання на "16" липня 2019 р. о 11:15 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2019р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів в порядку ч.3 ст.177 Господарського процесуального кодексу України та відкладено підготовче засідання на "27" серпня 2019 р. об 11:00 год.

23 серпня 2019 р. до Господарського суду Одеської область надійшло клопотання про часткове закриття провадження у справі та повернення судового збору з бюджету (вх. № 2-3994/19 від 23.08.2019 р.), відповідно до якого позивач зазначає, що після відкриття провадження у справі 08.07.2019 року відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок позивача частину основної заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. згідно рахунку від 31.03.2019 р. № Пр/4369, про що 16.07.2019 року до Господарського суду Одеської області в судовому засіданні подано заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення 100 000,00 грн. основної заборгованості від 15.07.2019р. № 345/15-01-01-12. Також, 14.08.2019 року Відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок Позивача частину основної заборгованості у розмірі 108 096,92 грн. згідно рахунку від 31.03.2019 р.№ Пр/4369. Таким чином позивач зазначає, що у справі № 916/1582/19 відсутній предмет спору в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 208 096,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.08.2019р. провадження у справі №916/1582/19 за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт про стягнення 220 445,90 грн. в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 208 096,92 грн. було закрито.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.08.2019р. закрито підготовче провадження у справі №916/1582/19 із призначенням справи до судового розгляду по суті на "05" вересня 2019 р. об 09:30 год.

Позивач - Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт у судові засідання не з`явився, письмового відзиву не надав, між тим про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення судових відправлень, враховуючи викладене, а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника Товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

05 вересня 2019 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

26.08.2014р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іллічівський зерновий порт» було укладено Договір «Про встановлення сервітуту» №178-П-ІЛФ-14.

Відповідно до п.1.1. цього Договору Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії надає Товариству з обмеженою відповідальністю «Іллічівський зерновий порт» право обмеженого користування на умовах майнового сервітуту допоміжним причалом №18 (довжиною 160 м, шириною 18 м), що розташований за адресою: м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 60-А, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Іллічівський зерновий порт» зобов`язується здійснювати Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії оплату за сервітут у розмірах і в порядку, передбачених цим Договором.

Пунктом 4.1. Договору сторони встановили, що плата за сервітут встановлюється у розмірі 707 790,40грн. за рік (без урахування ПДВ) та нараховується з дати виникнення права користування майном на умовах сервітуту. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.2. Договору, плата за сервітут за відповідний місяць або період, який становить менше місяця, визначається як річна плата за сервітут (п.4.1. цього Договору) поділена на кількість днів у році (365) та помножена на кількість днів у відповідному періоді.

Згідно п. 4.3. Договору передбачено, що рахунок на оплату формується Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітнім. Сервітуарій зобов`язується направити свого представника для отримання рахунку на оплату не пізніше 8-го числа місяця, наступного за звітнім.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, Сервітуарій зобов`язується здійснювати плату за сервітут у розмірі, встановленому п. 4.2. цього Договору у строк не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за звітнім.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, позивачем було виставлено рахунок від 31.03.2019р. №ПР/4369, який отриманий Сервітуарієм (відповідачем) 15.04.2019р., про що вказано у повідомлені про вручення поштового відправлення за ідентифікатором поштового повідомлення №848. (копія поштового повідомлення наявна в матеріалах справи).

В порушення пунктів 4.3. та 4.4. Договору, Сервітуарій не направив свого представника для отримання рахунку на оплату від 31.03.2019р. №ПР/4369 не пізніше 08.04.2019р. та не здійснив оплату за сервітут у строк до 10.04.2019р.

Під час розгляду справи відповідач наявну заборгованість сплатив у повному обсязі, позивач зазначає, що 08.07.2019 року відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок позивача частину основної заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. згідно рахунку від 31.03.2019 р. № Пр/4369. Також, 14.08.2019 року Відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок Позивача частину основної заборгованості у розмірі 108 096,92 грн. згідно рахунку від 31.03.2019 р.№ Пр/4369.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 208 096,92 грн. посилаючись на відсутність предмету спору.

Відповідно до п.5.2. Договору, у разі порушення термінів оплати, встановлених цим Договором, Сервітуарій несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання грошових зобов`язань від суми прострочення, що підлягає оплаті за кожен день прострочення.

За неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної плати за сервітут, позивач нарахував відповідачу 2080,97 грн. - інфляційних витрат, 803,88грн. - 3% річних та 9 464,13грн. пеню.

Приймаючи до уваги вище викладене, а саме те, що ухвалою господарського суду Одеської області від 27.08.2019р. провадження у справі №916/1582/19 за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт про стягнення 220 445,90 грн. в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 208 096,92 грн. було закрито, позивач просить суд стягнути з відповідача 2080,97 грн. - інфляційних витрат, 803,88грн. - 3% річних та 9 464,13грн. пеню за неналежне виконання зобов`язання за Договором №178-П-ІЛФ-14 від 26.08.2014р.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі укладеного між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іллічівський зерновий порт» Договору «Про встановлення сервітуту» №178-П-ІЛФ-14 від 26.08.2014р.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

За неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної плати за сервітут, позивач нарахував відповідачу 2080,97 грн. - інфляційних витрат, 803,88грн. - 3% річних та 9 464,13грн. пеню.

Щодо стягнення з відповідача 2080,97 грн. - інфляційних витрат, 803,88грн. - 3% річних та 9 464,13грн. пеню слід зазначити наступне.

Відповідно до п.5.2. Договору, у разі порушення термінів оплати, встановлених цим Договором, Сервітуарій несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання грошових зобов`язань від суми прострочення, що підлягає оплаті за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з`являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт про стягнення 12 348,98 грн. задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівський зерновий порт (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 46; ) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ) інфляційні втрати у розмірі 2 080 / дві тисячі вісімдесят / грн. 97 коп., три відсотки річних у розмірі 803 / вісімсот три/ грн. 88 коп., пеню у розмірі 9 464 /дев`ять тисяч чотириста шістдесят чотири/ грн. 13 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921/ одна тисяча дев`ятсот двадцять одна / грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України

Повне рішення складено 16 вересня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут