ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 справа № 914/881/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за первісним позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція

до відповідача за первісним позовом Приватного підприємства Укрзахідпостач

про стягнення 20045,66 грн.

за зустрічним позовом Приватного підприємства Укрзахідпостач

до відповідача за зустрічним позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція

про стягнення 19542,75 грн.

за участю представників:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 А ОСОБА_2

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 .

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція до відповідача Приватного підприємства Укрзахідпостач про стягнення 20045,66 грн., з яких 9991,80 грн. пеня та 10053,86 грн. штраф.

Крім того, відповідачем заявлено зустрічний позов до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція у справі №914/881/19, в якому Приватне підприємство Укрзахідпостач просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 27643,26 грн штрафу та пені на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В подальшому, а саме 22.07.2019р. позивачем за зустрічним позовом подано заяву (вх.№1988/19) про зміну підстав зустрічного позову, в якій Приватне підприємство Укрзахідпостач просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 19542,75 грн. штрафу та пені на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено в протоколах судового засідання.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) позовні вимоги підтримав повністю, у задоволенні вимог за зустрічним позовом просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) проти первісного позову заперечив, зустрічний позов просив задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив таке.

03.04.2018р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція (замовник) та Приватним підприємством Укрзахідпостач (постачальник) укладено договір поставки №402, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник в свою чергу зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Згідно з п.3.1. договору, строк поставки продукції 30 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно з Законом України «Про публічні закупівлі». Продукція поставляється на умовах DDP згідно «Інкотермс-2000». Місце поставки та вантажоотримувач 34400, м.Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до п.3.2. договору, при поставці продукції сторони керуються діючим законодавством та даним договором.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно з видатковою накладною або накладною протягом 45 календарних днів з дати поставки, за умови реєстрації податкової накладної у ЄРПН.

Згідно з п.8.4. договору, перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності та передачі належним чином оформлених товаро-супровідних документів. Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем продукції.

Відповідно до п.9.1. договору, у випадку порушення строків поставки, постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції.

Пунктом 11.2. договору передбачено, що укладений сторонами договір оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу згідно з Законом України «Про публічні закупівлі». Дата (момент) укладення договору зазначається у звіті про результати проведення процедури закупівлі, який автоматично формується електронною системою закупівель та оприлюднюється протягом одного дня після оприлюднення замовником договору про закупівлю на веб-порталі Уповноваженого органу.

Відповідно до інформації розміщеній на веб-порталі Уповноваженого органу, договір було опубліковано 17.04.2018р., у зв`язку з чим кінцева дата поставки припадає на 17.05.2018р.

Відповідно до накладної №2481 від 25.04.2018р. на суму 91968,18 грн. поставка відбулась 03.05.2019р., тобто поставка відбулась своєчасно.

Відповідно до накладної №3115 від 18.05.2018р. на суму 17604,00 грн. поставка відбулась 24.05.2019р., тобто поставка відбулась із простроченням у 6 днів.

Відповідно до накладної №4339 від 02.07.2018р. на суму 13148,17 грн. поставка відбулась 12.07.2019р., тобто поставка відбулась із простроченням у 55 днів.

Відповідно до накладної №5074 від 25.07.2018р. на суму 129739,78 грн. поставка відбулась 27.07.2019р., тобто поставка відбулась із простроченням у 70 днів.

Відповідно до накладної №6002 від 29.08.2018р. на суму 738,67 грн. поставка відбулась 05.09.2019р., тобто поставка відбулась із простроченням у 110 днів.

07.03.2019р. позивач за первісним позовом надіслав на адресу відповідача претензію вих.№3448/001 від 06.03.2019р. із вимогою, на підставі пункту 9.1. договору сплатити 20045,66 грн., з яких 9991,80 грн. пеня та 10053,86 грн. штраф.

Однак, як зазначає позивач за первісним позовом, вказаний лист був повернутий йому відділенням поштового відправлення без вручення адресату по причині закінчення встановленого строку зберігання.

Враховуючи наведене, позивач за первісним позовом звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача за первісним позовом 20045,66 грн., з яких 9991,80 грн. пеня та 10053,86 грн. штраф.

Відповідач за первісним позовом проти первісного позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в якому Приватне підприємство Укрзахідпостач зазначає про те, що дата у видаткових накладних, на вимогу статті 73 Господарського процесуального кодексу України, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Приватне підприємство Укрзахідпостач також зазначає, що у видаткових накладних міститься прізвище невідомої особи.

Крім того, відповідач за первісним позовом зазначає, що положення пункту 8.4. договору порушує його права, оскільки не встановлює чітких правил визначення поставки та надає право тлумачити положення договору на власний розсуд позивача за первісним позовом.

Позивач за первісним позовом подав відповідь (вх.№34820/19 від 21.08.2019р.) на відзив на позовну заяву. Позивач за первісним позовом вважає, що посилання відповідача на дату складання видаткових накладних та передачу продукції перевізнику, як на дату здійснення поставки є безпідставним та необгрунтованим, оскільки умовами укладеного договору не передбачено як дати здійснення поставки продукції дати одноособового складання ПП «Укрзахідпостач» видаткових накладних та дати відвантаження продукції зі складу відповідача.

При цьому, у відповіді на відзив позивач за первісним позовом посилається на те, що продукція поставляється на умовах DDP згідно «Інкотермс-2000», місце поставки та вантажоотримувач 34400, м.Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», а перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності та передачі належним чином оформлених товаро-супровідних документів. Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем продукції.

Враховуючи наведене, позивач за первісним позовом, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити повністю з підстав, що викладені у позовній заяві за первісним позовом.

13.06.2019р. Приватним підприємством Укрзахідпостач заявлено зустрічний позов до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція у справі №914/881/19, в якому позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 27643,26 грн. штрафу та пені.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом, Приватне підприємство Укрзахідпостач зазначає, що здійснивши поставку продукції за договором поставки №402 від 03.04.2018р., Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція було порушено строки оплати, передбачені договором.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом, із посиланням на частину 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зустрічній позовній заяві просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом 27643,26 грн. штрафу та пені за порушення строків оплати поставленої продукції.

В подальшому, а саме 22.07.2019р. позивачем за зустрічним позовом подано заяву (вх.№1988/19) про зміну підстав зустрічного позову, в якій Приватне підприємство Укрзахідпостач просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 19542,75 грн. штрафу та пені на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи та як встановлено судом, 03.04.2018р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція (замовник) та Приватним підприємством Укрзахідпостач (постачальник) укладено договір поставки №402, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник в свою чергу зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Факт поставки продукції позивачу за первісним позовом підтверджується такими накладними: №2481 від 25.04.2018р. на суму 91968,18 грн. (продукцію поставлена 03.05.2019р.), №3115 від 18.05.2018р. на суму 17604,00 грн. (продукція поставлена 24.05.2019р.), №4339 від 02.07.2018р. на суму 13148,17 грн. (продукція поставлена 12.07.2019р.), №5074 від 25.07.2018р. на суму 129739,78 грн. (продукція поставлена 27.07.2019р.) та №6002 від 29.08.2018р. на суму 738,67 грн. (продукція поставлена 05.09.2019р.

Враховуючи умови договору, із матеріалів справи вбачається, що згідно з накладною №2481 на суму 91968,18 грн. поставка відбулась своєчасно, згідно з накладною №3115 на суму 17604,00 грн. поставка відбулась із простроченням у 6 днів., згідно з накладною №4339 на суму 13148,17 грн. поставка відбулась із простроченням у 55 днів., згідно з накладною №5074 на суму 129739,78 грн. поставка відбулась із простроченням у 70 днів, а згідно з накладною №6002 на суму 738,67 грн. поставка відбулась із простроченням у 110 днів.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.9.1. договору, у випадку порушення строків поставки, постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи наведене, перевіривши розрахунок позовних вимог за первісним позовом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом 20045,66 грн., з яких 9991,80 грн. пеня та 10053,86 грн. штраф є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову, в якому Приватне підприємство Укрзахідпостач відповідно до заяви (вх.№1988/19) про зміну підстав зустрічного позову просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 19542,75 грн. штрафу та пені на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (пункти 3.1. та 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що позивачем за зустрічним позовом заявлено до стягнення штраф та пеню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України є необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Сплата судового збору позивачем за первісним позовом підтверджується платіжним дорученням № 4175 від 17.04.2019р. на суму 1921,00 грн., а за зустрічним позовом платіжним дорученням № 767 від 06.06.2019р. на суму 1921,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 1921,00 грн., оскільки первісний позов підлягає задоволенню повністю, а витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом, оскільки у задоволенні зустрічного позов слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 116, 123, 126, 129, 130, 180, 231, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства Укрзахідпостач (79013, місто Львів, вулиця Вербицького, буд. 10 кв. 13, ідентифікаційний код 31290737) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція (34400, Рівненська область, місто Вараш, ідентифікаційний код ВП 05425046) пеню у розмірі 9991,80 грн., штраф у розмірі 10053,86 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.09.2019р.

Суддя Петрашко М.М.