ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2088/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Костюк Ю.В. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Олишівка (15575, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, смт Олишівка, вул. Чернігівська, 3);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ніферманн (65020, м. Одеса, вул. Базарна, 71)

про стягнення 34 536,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 22.07.2019 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Олишівка звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою вх. ГСОО №2142/19 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Ніферманн, в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 34536,51 грн., з яких: 25019,08 грн. основний борг, 1187,49 грн. проценти річних, 3326,12 грн. інфляційні нарахування та 5003,82 грн. штраф, а також просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з приводу повернення суми переплати за договором №41/3-10 від 19.10.2017 року у розмірі 25019,08 грн., яку позивач просить стягнути, як основний борг, який утримується ним неправомірно та на який нараховує штраф на підставі п. 5.4 договору та нарахування передбачені ст. 625 ЦК України. Правовими підставами для звернення з відповідним позовом позивачем визначено положення ст.ст. 15-16, ч.ч. 1, 2 ст. 202, ч. 1 ст. 207, ст.ст. 525, 526, ч. 2 ст. 530, ст.ст. 549, 550, 610, 626, 629 ЦК України, ст. 173, ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України.

Ухвалою суду від 29.07.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2088/19 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.08.2019 року.

У судовому засіданні від 19.08.2019 року, в зв`язку з неможливістю закінчення розгляду справи по суті, судом було оголошено перерву у розгляді справи до 16.09.2019 року.

05.09.2019 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення вх. ГСОО №17939/19, згідно яких зазначає, що в акті №39 від 27.10.2017р. здійснено описку та зазначено ТТН №20, тоді як вірним є зазначення ТТН №30, однак наполягає, що акт підписаний сторонами, а послуги оплачені.

У судовому засіданні від 16.09.2019 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ТОВ „Ніферманн про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 28.07.2019 року, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи адресат відсутній, а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника ТОВ „Ніферманн у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні від 16.09.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 23.09.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено матеріалами справи, 19.10.2017 року між ТОВ „Олишівка (надалі - замовник) та ТОВ „Спектр агро послуг, яке в подальшому змінило найменування на ТОВ „Ніферманн (надалі - перевізник) укладено договір надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №41/3-10 (надалі договір), згідно умов якого замовник зобов`язується надавати для перевезення вантажі, а перевізник приймати їх та виконувати для замовника перевезення вантажів за заявками замовника. Обсяг вантажів, строки, місце завантаження та розвантаження, умови маркування, пакування та перевезення обумовлюються цим договором та додатками до нього.

У відповідності до п. 1.2 договору, перевізник зобов`язаний виконувати перевезення, а замовник має забезпечити приймання та відпуск вантажів у порядку та строки обумовлені цим договором та додатками.

Положеннями п. 1.4 договору встановлено, що для надання перевізником послуг за цим договором сторони підписують заявку, що є додатком до цього договору. Заявка повинна містити наступну інформацію: найменування та характеристики вантажу; час, дата та адреса навантаження та розвантаження з зазначенням вантажовідправника та вантажоотримувача; вимоги до транспорту (автомобіля), його реєстраційні данні; ціна послуг та їх загальна вартість; данні водіїв транспорту та контактні номери; інші данні.

Умовами п.п. 2.1.7 договору передбачено, що перевізник зобов`язаний надати замовнику протягом 5-ти робочих днів після виконання послуг акт приймання-передачі послуг, товарно-транспортні накладні з відміткою вантажоодержувачів, податкові накладні у формі, передбаченій діючим законодавством та інші необхідні документи.

Пунктом 3.1 договору, договірна вартість транспортних послуг за цим договором визначається в заявах до договору або відповідно до накладних.

Відповідно до п. 4.1 договору, приймання виконаних послуг здійснюється замовником за актом приймання-передачі. У разі претензій щодо неналежного виконання послуг за цим договором замовник протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання від перевізника акту приймання-передачі повинен письмово надати перевізнику свої претензії, у такому разі акт приймання-передання підписується після узгодження заявлених претензій.

Пунктами 5.1 та 5.2 визначено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору"), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання порушенням умов, визначених змістом цього договору.

За умовами п. 5.4 договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання за цим договором перевізник сплачує замовникові штраф у розмірі 20% від вартості невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання за кожний такий випадок.

Відповідно до п. 8.1 договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 29.12.2017р. до договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018р., але в будь-якому випадку до моменту повного виконання в ньому зобов`язань сторонами.

У період з 19.10.2017 року по15.01.2018 року між сторонами у справі були складене заявки на перевезення вантажу за договором №41/3-10 від 19.10.2017 року, а саме: заявка-додаток №1 від 19.10.2017 року у відповідності до якої визначено: строк перевезення вантажу 19-20.10.2017р., вартість в грн.. з ПДВ - 2,30 за т/км, перелік супровідних документів ТТН №06 від 19.10.17р., №07 від 19.10.17р.; заявка-додаток №2 від 20.10.2017 року у відповідності до якої визначено: строк перевезення вантажу 20-21.10.2017р., вартість в грн. з ПДВ - 2,30 за т/км, перелік супровідних документів ТТН №08 від 20.10.17р., №13 від 20.10.17р.; заявка-додаток №3 від 23.10.2017 року у відповідності до якої визначено: строк перевезення вантажу 23-24.10.2017р., вартість в грн. з ПДВ - 2,30 за т/км, перелік супровідних документів ТТН №26 від 23.10.17р., №27 від 23.10.17р., №29 від 23.10.17р., №30 від 23.10.17р.; заявка-додаток №4 від 25.10.2017 року у відповідності до якої визначено: строк перевезення вантажу 25-27.10.2017р., вартість в грн. з ПДВ - 2,30 за т/км, перелік супровідних документів ТТН №45 від 25.10.17р., №47 від 25.10.17р., №48 від 25.10.17р., №46 від 25.10.17р.; заявка-додаток №5 від 07.11.2017 року у відповідності до якої визначено: строк перевезення вантажу 08-10.11.2017р., вартість в грн. з ПДВ - 2,45 за т/км, перелік супровідних документів ТТН №65 від 08.11.17р.; заявка-додаток №6 від 16.11.2017 року у відповідності до якої визначено: строк перевезення вантажу 16-19.11.2017р., вартість в грн. з ПДВ - 2,30 за т/км, перелік супровідних документів ТТН №36 від 16.11.17р., №55 від 16.11.17р., №53 від 18.11.17р.; заявка-додаток №7 від 15.01.2018 року у відповідності до якої визначено: строк перевезення вантажу 16-18.01.2018р., вартість в грн. з ПДВ - 2,60 за т/км, перелік супровідних документів ТТН №56 від 17.01.18р., №57 від 17.01.18р.

При цьому, в матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, а саме: №№06 від 19.10.2017р, 07 від 19.10.2017р., 08 від 20.10.2017р., 13 від 20.10.2017р., 26 від 23.10.2017р., 27 від 23.10.2017р., 29 від 23.10.2017р., 30 від 23.10.2017р., 45 від 25.10.2017р., 47 від 25.10.2017р., 48 від 25.10.2017р., 3046 від 25.10.2017р., 65 від 08.11.2017р., 36 від 16.11.2017р., 235 від 16.11.2017р., 113 від 18.11.2017р., 56 від 17.01.2018р., 57 від 17.01.2018р.

Як стверджує позивач, на підставі договору №41/3-10 від 19.10.2017 року та зазначених вище заявок відповідачем було здійснено перевезення вантажу на загальну суму 293828,56 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі були складені акти надання послуг, а саме акти: №34 від 19.10.2017 року на суму 36 266,40 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок №34 від 19.10.2017р.), №35 від 20.10.2017р. на суму 36 796,32 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок №35 від 20.10.2017), №36 від 24.10.2017р. на суму 69187,68 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок №36 від 24.10.2017р.), №39 від 27.10.2017р. на суму 78914,56 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок №40 від 27.10.2017р.), №44 від 10.11.2017р. на суму 14553,28 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок №44 від 10.11.2017р.), №45 від 17.11.2017р. на суму 28366,54 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок № 48 від 17.11.2017р.), №46 від 18.11.2017р. на суму 15802,06 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок №49 від 18.11.2017р.), №9 від 18.01.2018р. на суму 13941,72 грн. (із зазначенням, зокрема, підстави рахунок №9 від 18.01.2018р.). Загальна сума актів наданих послуг становить 293 828,56 грн.

При цьому, позивачем до матеріалів справи надано рахунки №34 від 19.10.2017р. на суму 36 266,40 грн., №35 від 20.10.2017р. на суму 36 796,32 грн., №36 від 24.10.2017р. на суму 69187,68 грн., № 40 від 27.10.2017 року на суму 78 914,56 грн., №44 від 10.11.2017р. на суму 14553,28 грн., №48 від 17.11.2017р. на суму 28366,54 грн., №49 від 18.11.2017р. на суму 15802,06 грн. та №9 від 18.01.2018р. на суму 13941,72 грн. Загальна сума виставлених до сплати рахунків становить - 293828,56 грн.

Водночас, в матеріалах справи містяться платіжні доручення про перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів у сумі 318847,64 грн., а саме №372 від 02.11.2017р. на суму 73062,72 грн. (призначення платежу рах. №34 від 19.10.2017р.), №373 від 02.11.2017р. на суму 69187,68 грн. (призначення платежу рах. №36 від 24.10.2017 року), №377 від 03.11.2017р. на суму 78914,56 грн. (призначення платежу рах. №40 від 27.10.2017 року), №431 від 17.11.2017 року на суму 14 553,28 грн. (призначення платежу рах. №44 від 10.11.2017р.), №370 від 01.11.2017р. на суму 69187,68 грн. (призначення платежу рах. №36 від 24.10.2017р.), №557 від 22.03.2018р. на суму 13941,72 грн. (призначення платежу рах. №9 від 18.01.2018р.). Здійснення зазначених платежів позивачем також підтверджується виписками банку на кожну дату здійсненого платежу (а.с.76-79).

При цьому, згідно зазначеного призначення платежу у вищевказаних документах, вбачається, що рахунок №36 від 24.10.2017 року був оплачений позивачем двічі на суму 69187,68 грн., однак позивач посилається, що сума переплати за договором №41/3-10 від 19.10.2017р., з урахуванням вартості наданих послуг, становить 25019,08 грн.

Як стверджує позивач, 24.05.2019р. він звернувся до відповідача з претензією вих. №43, в якій просив здійснити повернення помилково сплачених коштів у розмірі 25 019,08 грн. у строк до 31.05.2019 року, між тим, вона була залишена відповідачем без задоволення.

За таких обставин, позивач посилаючись на порушення відповідачем умов договору №41/3-10 від 19.10.2017 року, зазначає про неправомірне утримання відповідачем грошових коштів, перерахованих позивачем, як переплати, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення основного боргу у розмірі 25 019,08 грн., на який нараховує штраф на підставі п. 5.4 договору та нарахування передбачені ст. 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд зазначає, що відносини, які виникли між сторонами по справі на підставі договору №41/3-10, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, матеріалами справи підтверджено, що за умовами договору відповідачем були надані послуги загальною вартістю 293 828,56 грн. та на зазначену суму виставлені рахунки, між тим, позивачем здійснено оплату грошових коштів у розмірі 318 847,64 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Водночас ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

З огляду на викладене, хоча між сторонами й існували договірні відносини, втім, нормами зобов`язального права, зокрема за договором №41/3-10 унормовано лише обставини надання послуг та їх оплати у розмірі та порядку визначеному відповідним договором та на підставі відповідних первинних документів.

Проте, відносини щодо оплати наданих послуг, в більшій, ніж визначена договором сумі нормами зобов`язального права не унормовано.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного суд зазначає, що за відсутності актів наданих послуг за договором №41/3-10 на суму 25 019,08 грн., вважає надлишково сплачені 25 019,08 грн. такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Однак, з огляду на встановлені вище обставини, а також визначені позивачем підстави для звернення з відповідним позовом, зокрема, як порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором №41/3-10 та як наслідок неправомірне утримання грошових коштів у розмірі 25 019,08 грн., враховуючи відсутність обов`язку у відповідача щодо сплати коштів за відповідним договором, суд вважає що позовні вимоги ТОВ „Олишівка про стягнення основного боргу у розмірі 25019,08 грн. не підлягають задоволенню.

При цьому, суд виходить із того, що підстави звернення з даним позовом визначаються виключно позивачем у справі, яким суд має надати відповідну правову оцінку, однак стягнення грошових коштів у сумі 25 019,08 грн., як заборгованості не може бути у даному випадку, підставою для задоволення даного позову судом, оскільки судом встановлено, що зазначені кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а не є заборгованістю за укладеним між сторонами у справі договором.

Разом з тим, суд зазначає, що про заявлення позивачем до стягнення основного боргу у розмірі 25 019,08 грн., як заборгованості за відповідним договором, беззаперечно свідчить позиція ТОВ „Олишівка щодо нарахування на вказану суму заборгованості штрафу, передбаченого положеннями п. 5.4 договору.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Олишівка про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 25019,08 грн.

З огляду на те, що судом відмовлено у задоволені позовних вимог в частині стягнення боргу, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог позивача про стягнення 1187,49 грн. процентів річних, 3326,12 грн. інфляційні нарахувань та 5003,82 грн. штрафу слід відмовити, оскільки вони є похідними від основної вимоги про стягнення заборгованості.

Водночас, суд зазначає, що позиція позивача щодо нарахування відповідачу штрафу на підставі п. 5.4 договору є хибною, оскільки у відповідача відсутні зобов`язання щодо сплати коштів у розмірі 25019,08 грн., як такі що передбачені відповідним договором, тоді як спірні правовідносини сторін склались між сторонами поза межами укладеного договору у сумі 25019,08 грн. та є кондикційними зобов`язаннями, зважаючи на те, що воля особи, яка здійснює платіж, та воля особи, яка його отримує, спрямовані на відповідні кошти, але ціль угоди не може бути досягнута, адже не існує саме цього боргу, в результаті чого перехід права власності є безпідставним.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Олишівка, в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 вересня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська