РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.09.2019Справа № 910/6635/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І.,

за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши

справу № 910/6635/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Космонова"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 11"

про зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: Лашин О.А., в.о. директора, наказ № 19/1807/с від 27.12.2018р.;

від відповідача: Мохонько О.А., довіреність б/н від 06.05.2019р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Космонова" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 11" про:

- зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД КИЇВСЕРВІС 11» надати Товариству з обмеженою відповідальністю «КОСМОНОВА» доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку будинку № 48а по вул. Патріарха Мстислава Скрипника в м. Києві та видати відповідні технічні умови щодо доступу до об'єкту доступу відповідно до положень Закону України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж»;

- зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД КИЇВСЕРВІС 11» укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «КОСМОНОВА» договір про доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку будинку № 48а по вул. Патріарха Мстислава Скрипника в м. Києві відповідно до Закону України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем норм законодавства про доступ до об'єктів будівництва, транспорту електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж та безпідставному блокуванні доступу позивача до будинку №48а по вулиці Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві для проведення робіт з підключення житлового комплексу до волоконно-оптичної мережі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6635/19 від 28.05.2015 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Космонова" до товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 11" про зобов'язання вчинити дії та укласти договір залишено без руху.

10.06.2019 від товариства з обмеженою відповідальністю "Космонова" на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6635/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 18.07.2019.

05.07.2019 через канцелярію суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на те, що не є власником інфраструктури об'єкта доступу.

11.07.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Присутній у підготовчому засіданні 18.07.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з посиланням на обставини, наведені у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив, проте належних доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав.

22.07.2019 через канцелярію суду від відповідача отримано заперечення на відповідь на відзив позивача та додаткові докази, витребувані судом.

25.07.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові докази по справі.

Присутній у підготовчому засіданні 01.08.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги та не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду.

Представник відповідача не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 закрито підготовче провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.09.2018.

Присутній у судовому засіданні 05.09.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.09.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 15.02.2017 за № 594 ТОВ «КОСМОНОВА» внесене до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за № 673 із видом діяльності: надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж; надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку; надання послуг доступу до Інтернету.

У зв'язку з отриманням заяв на підключення Інтернету та телебачення від мешканців житлового комплексу «Олександрія» по вул. Патріарха Мстислава Скрипника, 48а в м. Києві, ТОВ «КОСМОНОВА», як потенційний замовник доступу до інфраструктури об'єкта доступу, розпочало проектно-вишукувальні роботи з підключення даного комплексу до власної волоконно-оптичної мережі.

Позивач стверджує, що інфраструктура будинку № 48а по вул. Патріарха Мстислава Скрипника в м. Києві перебуває у володінні управителя - ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 11», яке, здійснюючи повноваження по управлінню будинком, чинить перешкоди ТОВ «КОСМОНОВА» у наданні телекомунікаційних послуг у будинку шляхом ухилення від надання ТОВ «КОСМОНОВА» доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку та видачі відповідних технічних умов.

Так, 08.02.2019 ТОВ «КОСМОНОВА» звернулось з запитом вих. № 43/02 від 06.02.2019 про надання доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку до ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 11».

Листом вих. № 21 від 15.03.2019 ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 11» повідомило позивача, що згідно Закону України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» для отримання доступу до кабельної каналізації електрозв'язку позивачу необхідно звернутись до власника інфраструктури об'єкта доступу.

Разом з тим, позивач вважає, в контексті Закону України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», ТОВ «КОСМОНОВА» правомірно зверталось із запитом про надання доступу саме до відповідача як до фактичного володаря інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку будинку № 48а по вул. Патріарха Мстислава Скрипника в м. Києві.

Позивач стверджує, що відмова відповідача в наданні доступу до об`єкта доступу, відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», є безпідставною, неправомірною та порушує права ТОВ «КОСМОНОВА».

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про телекомунікації»:

оператор телекомунікацій - суб'єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж;

кабельна каналізація електрозв'язку - обладнання та споруди, призначені для прокладання, монтажу та експлуатаційного обслуговування кабелів телекомунікацій, що включають трубопроводи (канали кабельної каналізації), закладні та оглядові пристрої в колодязях, кабельних шафах, шахтах, колекторах, мостах, естакадах, тунелях, будівлях, а також приміщення для вводу кабелів і розміщення лінійного обладнання;

канал кабельної каналізації електрозв'язку - окремо виділені місця в колекторах, телекомунікаційних колодязях, тунелях, акведуках, шляхопроводах, на мостах, мостових переходах, естакадах, трубопроводах, а також інші надземні та підземні інженерні споруди, що призначені для прокладання або використовуються для прокладання магістральних, з'єднувальних та розподільних проводових і оптоволоконних кабелів електрозв'язку, а також розміщення супутніх лінійних технічних засобів телекомунікацій;

телекомунікаційна мережа - комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням;

телекомунікаційна мережа загального користування - телекомунікаційна мережа, доступ до якої відкрито для всіх споживачів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про телекомунікації», основними принципами діяльності у сфері телекомунікацій є, зокрема, доступ споживачів до загальнодоступних телекомунікаційних послуг, які необхідні їм для задоволення власних потреб, участі в політичному, економічному та громадському житті; взаємодія та взаємозв'язаність телекомунікаційних мереж для забезпечення можливості зв'язку між споживачами всіх мереж; забезпечення сталості телекомунікаційних мереж і управління цими мережами з урахуванням їх технологічних особливостей на основі єдиних стандартів, норм та правил.

Статтею ст. 37 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що оператори, провайдери телекомунікацій здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства про телекомунікації. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є:

1) рівні права операторів, провайдерів на ринку телекомунікацій України;

2) пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг;

3) розвиток конкуренції в умовах функціонування операторів та/або провайдерів різних форм власності;

4) недопущення вчинення дискримінаційних дій з боку операторів, провайдерів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на ринках телекомунікаційних послуг проти інших суб'єктів цих ринків.

Як визначено ч. 3 ст. 31 Закону України «Про телекомунікації», доступ до елементів інфраструктури об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв'язку, будинкової розподільної мережі здійснюється оператором або провайдером телекомунікацій відповідно до Закону України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Стаття 1 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, а саме:

видача технічних умов з доступу - комплекс робіт з підготовки та видачі власником інфраструктури об`єкта доступу вихідних даних для розроблення замовником проектної документації щодо доступу для користування елементами інфраструктури відповідного об`єкта доступу;

власник (володілець) інфраструктури об`єкта доступу (далі - власник інфраструктури об`єкта доступу) - фізична або юридична особа, у власності (володінні) якої перебуває інфраструктура об`єкта доступу або окремі її елементи;

договір з доступу - договір, укладений згідно з законодавством між власником інфраструктури об`єкта доступу і замовником про доступ до інфраструктури об`єкта доступу з метою користування нею або її елементами для забезпечення можливості надання телекомунікаційних послуг замовником і отримання таких послуг їх споживачами, з урахуванням умов, визначених цим Законом;

доступ до інфраструктури об`єкта доступу - право замовника на користування елементами інфраструктури об`єкта доступу для розміщення, модернізації, експлуатаційного та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій відповідно до законодавства та на підставі договору з доступу.

Статтею 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" визначено, що доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу між власником інфраструктури об`єкта доступу та замовником, що укладається відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Отже, Закон України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" встановлює, що доступ до інфраструктури об`єкта доступу може бути наданий виключно власником інфраструктури об`єкта доступу шляхом укладення договору з замовником.

Крім того, за своєю правовою природою договір про доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку будинку відноситься до договору про встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна (ст. 396 ЦК України).

Отже, особливістю договору сервітуту є те, що однією із сторін виступає власник (володілець) майна щодо якого встановлюється сервітут.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 11» є управляючою компанією, якій на підставі Акту приймання-передачі об'єкта в управління (з управління) від 10.05.2017 передано житловий будинок №48а по вулиці Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві в управління.

Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Отже, виходячи з положень Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", співвласники багатоквартирного будинку для управління будинком можуть створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ), або якщо мешканці не хочуть створювати ОСББ, то вони можуть найняти управляючу компанію, яка буде обслуговувати будинок.

При цьому ч. 1 ст. 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Частиною 2 ст. 1 зазначеного Закону визначено, що інші терміни вживаються у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України, законах України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна;

представник співвласника - фізична або юридична особа, яка на підставі договору або закону має право представляти інтереси співвласника;

співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Частиною 2 ст. 1 зазначеного Закону визначено, що інші терміни вживаються у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України, законах України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку;

управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору;

утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Аналізуючи наведені положення Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", суд дійшов висновку, що ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 11» не є власником інфраструктури об'єкта доступу - житлового будинку №48а по вулиці Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві, а лише здійснює управління ним на договірних засадах в частині надання комунальних послуг з утримання будинку.

Крім того, відповідач не є і балансоутримувачем житлового будинку №48а по вулиці Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку, що твердження позивача про порушення його прав відповідачем є необґрунтованим, оскільки «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 11» не є особою уповноваженою на надання ТОВ «КОСМОНОВА» доступу до інфраструктури об'єкта доступу - житлового будинку №48а по вулиці Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві та на укладання договору про доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку будинку №48а по вул. Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені судом обставини, з матеріалів справи не вбачається жодного порушення відповідачем прав позивача, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Більш того, згідно з ч. 9 ст. 238 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Суд зазначає, що позивач, звертаючись з позовом, в тому числі просив зобов`язати відповідача укласти договір про доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку будинку №48а по вул. Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві.

Однак, в матеріалах справи відсутній відповідний проект договору, який позивач просить зобов`язати укласти відповідача. Отже, суд не може затвердити документ, якого немає в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, прийняття рішення у справі про зобов`язання ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 11» укласти з ТОВ «КОСМОНОВА» договір про доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв'язку будинку №48а по вул. Патріарха Мстислава Скрипника у м. Києві без дослідження його умов не відповідає вимогам ч. 9 ст. 238 ГПК України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.09.2019р.

Суддя А.І. Привалов