ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа№ 925/185/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Саражан Н.М., член правління,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азот» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.05.2019 у справі №925/185/19 (суддя Спаських Н.М., повний текст складено - 30.05.2019) за позовом публічного акціонерного товариства «Азот» до публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство «Азот» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» про визнання недійсним договору на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014 з моменту його укладення, з підстав відсутності необхідних повноважень для вчинення такого правочину у особи, яка укладала оспорюваний правочин від імені публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз».

Згодом позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Крім того, відповідачем у відзиві на позов було заявлено клопотання про закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, оскільки вже є судове рішення в спорі між тими ж сторонами про той же предмет та з тих же підстав.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30.05.2019 у справі №925/185/19 відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто заявнику заяву про збільшення розміру позовних вимог від 24.05.2019 №501-06/312 з додатками; клопотання відповідача про закриття провадження у справі задоволено; закрито провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Азот» до публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» про визнання недійсним договору на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014 з моменту його укладення.

Відмовляючи у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, суд виходив з того, що доповнення немайнового позову майновою вимогою про стягнення коштів є не збільшенням позовних вимог, а пред`явленням нового позову із іншим предметом та підставами позову. Також, судом встановлено відсутність доказів направлення вказаної заяви відповідачу у справі. Крім того, враховуючи набрання законної сили рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.08.2016 у справі №925/708/16, прийнятим за результатами розгляду спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, що й у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі №925/185/19 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу №925/185/19, з урахуванням заяви ПАТ «Азот» про збільшення розміру позовних вимог, для продовження розгляду до Господарського суду Черкаської області.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, на переконання скаржника, заявлені ним позовні вимоги взаємопов`язані між собою, оскільки вимога про стягнення з відповідача коштів, які були перераховані позивачем на виконання оскаржуваного договору, на думку апелянта, є похідною по відношенню до позовної вимоги про визнання недійсним договору на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014, тому апелянт вважає, що суд першої інстанції в цій частині дійшов до невірного висновку, чим порушив вимоги передбачені ч. 1 ст. 173 ГПК України. Крім того, за твердженнями апелянта, суд встановивши недоліки поданої позивачем заяви та враховуючи вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 174 ГПК України, повинен був залишити її без руху, з наданням строку для усунення недоліків, натомість всупереч вказаним процесуальним нормам, суд прийняв оскаржувану ухвалу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Позивач правом на участь свого представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання відкладеного на 09.09.2019 був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Слід зазначити, що явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

З огляду на обмежені строки розгляду справи та те, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута по суті у даному судовому засіданні з прийняттям постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах здійснення підготовчого провадження у справі, позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив розглянути дві позовні вимоги:

- визнати недійсним договір на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014, укладений між публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» та публічним акціонерним товариством «Азот» з моменту його укладення;

- стягнути з публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» на користь публічного акціонерного товариства «Азот» 207 576 505,24 грн. за період з 16.05.2016 по 16.05.2019 за договором на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у прийнятті до розгляду та повернення вказаної заяви позивачу.

Колегія суддів погоджується з наведеною позицією суду, з огляду на наступне.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Публічне акціонерне товариство «Азот» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною вимогою до публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» про визнання недійсним договору на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014 з моменту його укладення.

Тобто, предметом позову у справі №925/185/19 є вимога немайнового характеру.

Натомість, у заяві про збільшення позовних вимог, позивач просить розглянути позовну вимогу про стягнення з відповідача 207 576 505,24 грн. за період з 16.05.2016 по 16.05.2019 за договором на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014.

Отже, позивачем заявлено майнову вимогу, яка не заявлялась при зверненні з даним позовом.

Проте, процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення», або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Тобто, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог.

Разом з тим, збільшенням розміру позовних вимог є збільшення позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових чи нових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві, в тому числі шляхом доповнення немайнової вимоги майновою.

В заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути кошти за договором на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014, тобто фактично йдеться про нову вимогу, яка може бути заявлена шляхом подання іншого позову.

Вказане виключає можливість збільшення або зменшення розміру заявлених позовних вимог.

Доповнення немайнового позову майновою вимогою про стягнення коштів є не збільшенням позовних вимог, а пред`явленням нового позову із іншим предметом та підставами позову.

Враховуючи те, що предметом розгляду у даній справі є немайнова вимога (визнання недійсним договору на розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014), а у заяві про збільшення розміру позовних вимог позивачем заявлено нову вимогу майнового характеру, яка фактично є самостійною позовною вимогою (стягнення 207 576 505,24 грн.) та про яку не йшлося в позовній заяві, відтак, відсутні підстави для прийняття заяви публічного акціонерного товариства «Азот» до розгляду.

Вищезазначеним спростовуються твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі, про пов`язаність заявлених вимог та похідний характер позовної вимоги про стягнення коштів від вимоги про визнання недійсним договору.

Таким чином, господарський суд дійшов вірного висновку про повернення публічному акціонерному товариству «Азот» заяви про збільшення позовних вимог.

Крім того, місцевим судом встановлено відсутність у доданих до заяви документах, доказів її направлення відповідачу.

Однак, апелянт вважає, що суд встановивши недоліки поданої заяви про збільшення позовних вимог, враховуючи вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 174 ГПК України, повинен був залишити її без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

Стосовно наведених доводів апелянта слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 ГПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Вказаною нормою чітко врегульовано, що в разі відсутності доказів направлення копії заяви про збільшення позовних вимог, у доданих до неї документах, суд не приймає таку заяву до розгляду та повертає її заявнику.

При цьому, навіть якби суд залишив заяву без руху, для усунення виявленого недоліку, то в цій процесуальній дії не було б необхідності, з огляду на те, що як встановлено судом, спірна заява не є заявою про збільшення позовних вимог у розумінні положень статті 46 ГПК України, а тому підлягає поверненню.

Отже, судом обґрунтовано повернуто вказану заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Так, предметом спору залишилася первісно заявлена за позовною заявою вимога про визнання недійсним договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на розгляді Господарського суду Черкаської області перебувала справа №925/708/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Азот» до публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» про визнання недійсним договору про розподіл природного газу №01/17480/т-15 від 31.12.2014 з підстав, що особа, яка укладала оспорюваний правочин від імені ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» не мала необхідних повноважень для вчинення такого правочину.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.08.2016 у справі №925/708/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2016, в позові відмовлено повністю.

З огляду на наявність рішення від 09.08.2016 у справі №925/708/16, яке набрало законної сили в спорі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, що й у справі №925/185/19, місцевий суд дійшов правомірного висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азот» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.05.2019 у справі №925/185/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 16.09.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко