РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2019Справа № 910/3203/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Саєнко Харенко"

про стягнення 325 800,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Бойчун Н.Д.

від відповідача: Противень С.Л.

вільний слухач: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Радикал Банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Саєнко Харенко" про стягнення 325 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 325 800,00 грн., сплачених на виконання договору про надання юридичних послуг від 28.01.2015, який був визнаний нікчемним уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банк за наслідками проведення перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 у справі №910/3203/18 (суддя Босий В.П.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 12.04.2019 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" задоволено, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 у справі № 910/3203/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.04.2019 матеріали справи №910/3203/18 надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатом автоматизованого розподілу передані судді Гулевець О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 прийнято справу №910/3203/18 до свого провадження та призначено підготовче засідання у справі на 28.05.2019.

В судовому засіданні 28.05.2019 представник відповідача надав суду письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду № 910/3203/18 від 12.04.2019.

В судовому засіданні 28.05.2019 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 25.06.2019.

24.06.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання оригіналів електронних доказів до матеріалів справи.

25.06.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 25.06.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/3203/18, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 23.07.2019.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.07.2019 заявив клопотання про огляд оригіналів електронних доказів у місці їх знаходження.

Суд зазначив, що огляд доказів буде здійснений під час розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 23.07.2019, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/3203/18 до судового розгляду по суті на 13.08.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 13.08.2019 розпочато розгляд справи по суті. Суд заслухав вступні слова позивача та відповідача. В судовому засіданні 13.08.2019 оголошено перерву з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 04.09.2019 суд продовжив розгляд справи по суті, заслухав пояснення представників сторін, перейшов до стадії з`ясування обставин та дослідження доказів.

Судом досліджено оригінали електронних доказів, на вибір суду, а також запропонованих позивачем та відповідачем, зокрема, лист направлений 15.05.2015 о 10:24 ОСОБА_2 (юристом ТОВ "Саєнко Харенко", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2) на адресу ОСОБА_3 (радника Голови Правління ПАТ "Радикал Банк", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1) як відповідь на лист ОСОБА_3 (радника Голови Правління ПАТ "Радикал Банк") від 15.05.2015 о 10:21; лист від 29.01.2015, яким ОСОБА_2 (юристом ТОВ "Саєнко Харенко") надсилався банку договір про надання юридичних послуг; лист від 02.02.2015 ОСОБА_2 юристом ТОВ "Саєнко Харенко" 02.02.2015 о 17:53 ОСОБА_3 (раднику Голови Правління ПАТ "Радикал Банк"); лист від 03.07.2019 про направлення банку актів наданих послуг; лист від 10.06.2015 згідно із яким ОСОБА_2 юристом ТОВ "Саєнко Харенко" повідомлено банк про отримання листа НБУ про надання погодження про набуття істотної участі.

Представник позивача в судовому засіданні 04.09.2019 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив.

В судовому засіданні 04.09.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Саєнко Харенко" (фірма) укладено договір про надання юридичних послуг (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає фірмі, а фірма погоджується надавати клієнту юридичні послуги щодо юридичного супроводу отримання погодження Національного банку України (далі - НБУ) на придбання істотної участі (послуги), а саме:

- перевірку вже підготовлених пакетів документів та надання зауважень до них;

- доопрацювання фінальних варіантів документів після отримання виправлених та доповнених пакетів документів;

- подання узгоджених пакетів документів до НБУ (в разі необхідності);

- супровід переговорів з працівниками НБУ, які відповідають за розгляд відповідних пакетів документів, отримання зауважень і надання додаткової інформації;

- одержання інформації про надання погодження НБУ на придбання істотної участі.

Договір набирає сили з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2015 (п. 2.1 договору).

Згідно із п. 3.1 договору, послуги надаються на підставі письмових або усних замовлень клієнта, переданих електронною поштою, факсом або іншим способом та підтверджених фірмою, або на підставі пропозиції фірми щодо надання послуг, підтвердженої клієнтом в один із перелічених в цьому пункті способів.

Відповідно до п. 3.2. договору, послуги надаються в усній або письмовій формі (у тому числі шляхом дистанційних переговорів за допомогою телефонного або інших типів зв`язку або надсилання письмових матеріалів факсом або електронною поштою).

Згідно з п. 3.3 договору фірма має право делегувати надання послуг або будь-якої їх частини третій особі або залучати субпідрядників.

Відповідно до п. 6.2.1 договору, винагорода за послуги щодо супроводу отримання погодження НБУ становить суму у гривнях, що є еквівалентом 10 000,00 євро (без ПДВ) згідно з готівковим обмінним курсом, за яким обслуговуючий банк фірми, яким на час укладення договору є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", продає євро.

Пунктом п. 7.1 договору визначено, що клієнт повинен сплатити ціну послуг на підставі одержаного рахунку, який може виставлятися фірмою щомісячно або, якщо сторони окремо про це домовляться, після завершення надання послуг (певних етапів надання послуг), клієнт повинен сплатити рахунок фірми протягом 10 днів з дня одержання.

Відповідно до п. 11.3 договору, клієнт може окремо надати фірмі перелік посадових осіб, співробітників чи інших представників клієнта, уповноважених надавати фірмі інструкції та доручення. За відсутності зазначеної інформації від клієнта, фірма має право діяти у відповідності з інструкціями, отриманими від будь-яких посадових осіб, співробітників або інших представників.

На виконання умов договору відповідач виставив рахунки на оплату наданих послуг від 10.02.2015 № 01-01-0951/15 на суму 171 600,00 грн та від 29.04.2015 № 02-01-0951/15 на суму 154 200,00 грн.

Виставлені відповідачем рахунки, позивач повністю оплатив 11.02.2015 та 08.05.2015, що підтверджується доданими до позову меморіальними ордерами.

04.09.2017 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку направила повідомлення від 29.08.2017 № 1135/17 про нікчемність договору, у зв`язку з чим банк просив повернути грошові кошти у сумі 325 800,00 грн, як сплачені на виконання нікчемного правочину.

Оскільки відповідач не повернув позивачу грошові кошти у сумі 325 800,00 грн., позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Верховний Суд постановою від 12.04.2019 задовольнив касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк", скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 у справі № 910/3203/18, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи суду необхідно надати належну оцінку доказам, в тому числі, надані відповідачем паперові копії електронних доказів на предмет їх належності, допустимості та достовірності.

Частиною 5 статті 310 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вказівки Верховного Суду у постанові від 12.04.2019 суд дійшов висновку про наступне.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на ненадання відповідачем послуг за договором про надання юридичних послуг.

Судом встановлено, що договором про надання юридичних послуг укладеним між ПАТ "Радикал Банк" ТОВ "Юридична фірма "Саєнко Харенко" визначено зміст та обсяг послуг, які мають бути надані позивачу послуг щодо юридичного супроводу отримання погодження НБУ на придбання істотної участі, а саме:

перевірка вже підготовлених пакетів документів та надання зауважень до них;

доопрацювання фінальних варіантів документів після отримання виправлених та доповнених пакетів документів;

подача узгоджених пакетів документів до НБУ (в разі необхідності) ;

супроводження переговорів з працівниками НБУ, які відповідають за розгляд відповідних пакетів документів, отримання зауважень і надання додаткової інформації.

За змістом договору, клієнт може окремо надати відповідачу перелік посадових осіб, співробітників чи інших представників клієнта, уповноважених надавати відповідачу інструкції та доручення. За відсутності зазначеної інформації від клієнта, відповідач має право діяти у відповідності з інструкціями, отриманими від будь-яких посадових осіб, співробітників або інших представників (п. 11.3.).

Договором передбачена можливість отримання завдань від клієнта та виконання таких завдань засобами електронної пошти.

Так, умовами договору передбачено, що послуги надаються на підставі письмових або усних замовлень Клієнта, переданих електронною поштою, факсом або іншим способом підтверджених фірмою, або на підставі пропозиції фірми щодо надання Послуг, підтвердженої Клієнтом в один із перелічених в цьому пункту способів (п. 3.1. договору).

Послуги надаються в усній або письмовій формі (в тому числі, шляхом дистанційних переговорів за допомогою телефонного або інших типів зв`язку або надсилання письмових матеріалів факсом або електронною поштою) (п. 3.2. договору).

В підтвердження надання послуг відповідачем було надано в матеріали справи паперові копії електронних документів, електронного листування між сторонами.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до статті 76 цього Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2 ст. 91 ГПК України).

Частина третя статті 91 Господарського процесуального кодексу України визначає, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Згідно із ч. 4-5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною третьою статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

З урахуванням наведених приписів Господарського процесуального кодексу України, надані відповідачем в матеріали справи паперові копії електронних доказів не вважаються письмовими доказами та не можуть бути прийняті судом як належними та допустимими доказами по справі.

Під час нового розгляду справи, 24.06.2019 позивачем надано клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналів електронних доказів.

У відповідності до ч. 1 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно із ч. 2 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Закон України "Про електронний цифровий підпис" втратив чинність згідно із Законом України від 5 жовтня 2017 року № 2155-VIII.

У відповідності до ч. 1 ст. Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Стаття 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначає, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги".

Згідно із ч. 4 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги", кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про електронні довірчі послуги", електронний цифровий підпис та посилений сертифікат відкритого ключа, що його підтверджує, видані відповідно до вимог Закону України "Про електронний цифровий підпис" до набрання чинності цим Законом, використовуються користувачами електронних довірчих послуг, кваліфікованими надавачами електронних довірчих послуг, які продовжують їх обслуговувати, відповідно як кваліфікований електронний підпис та кваліфікований сертифікат електронного підпису до закінчення строку дії посиленого сертифіката відкритого ключа, але не пізніше двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що надані відповідачем електронні копії документів не містять електронного цифрового підпису, як це передбачено чинним законодавством, а отже не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази по справі.

Окрім того, представник позивача у судовому засіданні поставив під сумнів відповідність поданих відповідачем копій (електронних копій) оригіналам.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідачем заявлено клопотання про огляд оригіналів електронних доказів у місці їх знаходження, а саме електронних повідомлень направлених електронною поштою ОСОБА_2 (юристом ТОВ "Саєнко Харенко", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2) на адресу ОСОБА_3 (радника Голови Правління ПАТ "Радикал Банк", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ); електронних повідомлень отриманих на електронну пошту ОСОБА_2 (юристом ТОВ "Саєнко Харенко", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2) від ОСОБА_3 (радника Голови Правління ПАТ "Радикал Банк", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1); електронне повідомлення направлене електронною поштою ОСОБА_7 (економістом з договірної роботи ТОВ "Саєнко Харенко", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3) на адресу ОСОБА_3 (радника Голови Правління ПАТ "Радикал Банк", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1). Зазначені оригінали електронних доказів знаходяться в мережі Інтернет в інфраструктурі компанії "Microsoft Corporation") у системі обміну електронними повідомленнями "Microsoft office 360".

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", дія цього Закону.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відносини, пов`язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України "Про інформацію", "Про захист інформації в автоматизованих системах", "Про державну таємницю", "Про телекомунікації", "Про обов`язковий примірник документів", "Про Національний архівний фонд та архівні установи", цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

В судовому засіданні 04.09.2019 судом здійснено дослідження оригіналів електронних доказів, електронних повідомлень направлених сторонами електронною поштою, у місці їх знаходження в програмі поштового клієнта Microsoft Outlook.

Зокрема, судом здійснено огляд оригіналу електронного листа направленого ОСОБА_2 (юристом ТОВ "Саєнко Харенко" (адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_3 (раднику Голови Правління ПАТ "Радикал Банк", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1) 15 травня 2015 року о 10:24 у відповідь на лист ОСОБА_3 (радника Голови Правління ПАТ "Радикал Банк", адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1) надісланого позивачу 15.05.2015 о 10:21.

За змістом вказаного повідомлення, відповідачем направлено лист щодо придбання істотної участі у ПАТ "Радикал Банк" зі зміненими реченнями на вимогу радника Голови Правління ПАТ "Радикал Банк".

Судом досліджено електронне листування від 29.01.2019 згідно із яким ОСОБА_2 юристом ТОВ "Саєнко Харенко" направлено ОСОБА_3 (раднику Голови Правління ПАТ "Радикал Банк") проект договору про надання юридичних послуг та радником Голови Правління ПАТ "Радикал Банк" надано відповідь про отримання відповідного проекту договору.

Судом досліджено електронний лист від 29.04.2015 про направлення рахунку на оплату та лист від 03.07.2015 про направлення актів виконаних робіт для погодження банком.

За вибором представника позивача судом досліджено електронний лист направлений ОСОБА_2 юристом ТОВ "Саєнко Харенко" 02.02.2015 о 17:53 ОСОБА_3 (раднику Голови Правління ПАТ "Радикал Банк") в якому зазначено, що відповідний пакет документів буде подано ОСОБА_14 як контролером прямого власника істотної участі у банку - ТОВ "Промислова Інноваційна компанія".

Також, судом досліджено останній лист від 10.06.2015, згідно із яким ОСОБА_2 юристом ТОВ "Саєнко Харенко" повідомлено банк про отримання листа НБУ про надання погодження пану ОСОБА_11 та пану ОСОБА_13 про набуття істотної участі.

Дослідивши електронні докази, а саме електронні повідомлення, що направлялися сторонами електронною поштою судом встановлено, що відповідачем було отримано підтвердження від уповноваженої особи ПАТ "Радикал Банк") - радника Голови Правління ОСОБА_3 щодо підготовки та подання документів до НБУ щодо придбання істотної участі банку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також порядку надання таких документів.

Електронним листуванням між сторонами підтверджено, що на виконання умов договору відповідачем надавались позивачу відповідні юридичні послуги, зокрема, консультації, підготовка/перевірка проектів документів, подання документів до НБУ, переговори з НБУ, направленні на отримання погодження НБУ опосередкованого набуття істотної участі у ПАТ "Радикал Банк" зазначеними вище особами.

Електронними доказами представленими відповідачем підтверджується факт надання відповідачем послуг обумовлених договором про надання юридичних послуг від 28.01.2015, виставлення відповідачем рахунків на оплату та направлення актів про виконаних робіт для узгодження позивачем.

Окрім того, виконання відповідачем послуг також підтверджується прийняттям Національним банком України рішення про погодження ОСОБА_11 та ОСОБА_13 опосередкованого набуття істотної участі в ПАТ "Радикал Банк".

Судом встановлено, що позивач відповіді щодо направлених відповідачем актів не надав, мотивованої відмови від їх підписання чи підписаних з боку банку актів відповідачу не направляв.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши зазначені докази та оцінивши вказані вище обставини, судом встановлено, що відповідачем належними та достатніми доказами підтверджено факт надання позивачу послуг визначених договором про надання юридичних послуг від 28.01.2015, вартість яких була оплачена позивачем у повному обсязі.

Заперечення позивача про те, що договір про надання юридичних послуг від 28.01.2015 був укладений не в інтересах ПАТ "Радикал Банк", а виключно в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , не приймаються судом до уваги, оскільки за змістом договору сторонами погоджено, що позивачу надаються послуги щодо юридичного супроводу отримання погодження НБУ на придбання істотної участі, що згідно із п. 6.3. договору, буде опосередковано придбана двома особами - резидентами України, і ці особи будуть відповідати всім вимогам, встановленим законодавством України, щодо набувача істотної участі у банку. Отже, сторонами було погоджено, що послуги надаються банку щодо юридичного супроводу отримання погодження НБУ на придбання істотної участі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , що спростовує наведені вище заперечення позивача.

Посилання позивача на лист від 02.02.2015, згідно із якими на його думку спростовується факт надання відповідачем послуг по договору, суд також вважає необґрунтованими, оскільки наданими відповідачем доказами підтверджується факт надання відповідачем позивачу послуг за договором, а набуття визначеними особами опосередкованої участі через ТОВ "Промислова Інноваційна компанія" не спростовує факту надання відповідачем таких послуг.

З приводу доводів позивача про те, що предмет спірного договору не відповідає положенням цивільного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, ч. 2, ч. 3 статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, сторони у пункті 1.1 договору досягли згоди щодо предмету договору, а саме визначили, що клієнт доручає фірмі, а фірма погоджується надавати клієнту юридичні послуги щодо юридичного супроводу отримання погодження Національного банку України на придбання істотної участі (послуги).

Договір підписаний сторонами без зауважень з боку сторін, що також підтверджує погодження ними всіх умов, які містяться в такому договорі.

Більш того, за змістом вказаних норм, сторони є вільними в укладенні договору, а тому правомірно на власний розсуд встановили обов`язок відповідача надати послуги, а відповідача - їх прийняти та оплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Дослідивши договір про надання юридичних послуг, суд вважає, що відповідно до умов договору, зокрема, п. 1.1., п. 2.1. та п. 6.2.1 договору, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а саме щодо предмету, ціни та строку дії договору.

Щодо посилань позивача на нікчемність правочину в силу положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що є додатковою підставою для стягнення отриманих відповідачем коштів за ненадані послуги, то суд зазначає наступне.

Підставою для нікчемності спірного договору позивач вказує на приписи пунктом 9 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

До обов`язкових умов визнання правочину нікчемним на підставі вказаного пункту належить одночасна сукупність наступних умов: вчинення правочину банком, віднесеним до категорії проблемних; вчинення правочину з порушенням норм чинного законодавства; збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, внаслідок вчинення правочину.

В матеріалах справи відсутні докази віднесення банку до категорії проблемних станом на момент укладення договору, спричинення таким договором витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, а також докази наявності порушення норм законодавства під час його укладення.

Окрім того, частину 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було доповнено пунктом 9 згідно із Законом України від 16.07.2015 №629-VIII, який набрав чинності 12.08.2015, в той час як договір про надання юридичних послуг був укладений 28.01.2015, тобто до внесення відповідних змін до Закону.

Отже, станом на момент укладення спірного договору, положення пункту 9 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не існувало, що спростовує твердження банку про невідповідність вказаному пункту такого договору в момент його укладення.

З урахуванням наведених обставин, суд зазначає, що позивачем не підтверджено наявності підстав для визнання договору нікчемним, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування наслідків нікчемності такого правочину та стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 325 800,00 грн.

Посилання позивача на те, що договір про надання юридичних послуг був укладений 28.01.2015, Головою Правління ПАТ "Радикал Банк", ОСОБА_13 , а у преамбулі договору зазначено, що договір укладений банком в особі заступника Голови Правління Артеменка І.В., суд не приймає до уваги, відповідні обставини в позовній заяві позивачем не зазначалися та заявлені представником позивача в усній формі під час розгляду справи по суті.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи в їх сукупності, враховуючи встановлені вище обставини, оскільки відповідачем належними та достатніми доказами підтверджено надання позивачу послуг за договором, а позивачем обставин щодо надання відповідачем послуг не спростовано, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 325 800,00 грн є необґрунтованою.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, судом враховано висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи вказівки Верховного Суду у постанові від 12.04.2019, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Саєнко Харенко" про стягнення 325 800,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.09.2019.

Суддя О. В. Гулевець