РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/8926/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/8926/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21)

До Фізичної особи-підприємця Сергути Віталія Олександровича ( АДРЕСА_1 )

Про стягнення 4 568, 32 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» (далі - позивач; Постачальник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Сергути Віталія Олександровича (далі - відповідач; Покупець) про стягнення 4 568, 32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки № 802 (далі - Договір), зокрема порушення обов`язку щодо оплати за поставлену за договором продукцію, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 568, 28 грн (2 762, 00 грн - основного боргу; 997, 65 грн - пені; 243, 15 грн - інфляційних витрат; 566, 02 грн - 20 % річних).

12.07.2019 суд відкрив провадження у справі, з огляду на малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 2 ГПК України, взявши до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, ціну позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, без проведення судового засідання та виклику сторін, запропонував сторонам надати докази по справі та повідомив, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 13.08.2019.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.07.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Зі змісту п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи про повернення поштового відправлення ухвала суду від 12.07.2019 була повернена до Господарського суду м. Києва 19.08.2019, оскільки закінчився встановлений строк зберігання.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 у справі № 910/8926/19 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач, у встановлений судом строк, не скористався.

Приписами ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 16 06.2016 між позивачем, як Постачальником і відповідачем, як Покупцем було укладено Договір поставки товару №802, за яким Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід`ємними частинами цього Договору (п. 1.1. Договору).

Найменування та кількість товару зазначається в додатках або накладних, які є невід`ємними частинами цього Договору (п. 2.1. Договору).

Предметом поставки за Договором відповідно до видаткової накладної № БДС-004695 від 15.03.2018 є: пиво Львів білий лев кег. 30 л. в кількості 1 000 шт, пиво Львівське Dunkel 30 л. в кількості 1 000 шт, пиво Львів - 1715 50 л. кег в кількості 1 000 шт на загальну суму 2 762, 00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна на товар встановлюється на підставі прайс-листів Постачальника, що є додатками до цього Договору. Оплата здійснюється в національній валюті України. Фактом погодження Покупцем ціни та товару вважається підписана сторонами накладна.

Відповідно до п. 3.3. Договору, Покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого Постачальником товару, протягом (але не пізніше) 7 (семи) календарних днів з моменту передачі такої партії товару. В разі порушення Покупцем строку оплати товару вказаного в цьому пункті, Постачальник вправі зупинити послідуючі поставки, аж до моменту повного погашення Покупцем заборгованості за поставлений раніше товар.

Згідно п. 2.4., 2.5., 2.6. Договору, в разі виникнення розбіжностей між фактично поставленим товаром і документацією Покупець зобов`язаний в той же день повідомити бухгалтерію Постачальника про таку обставину. Усі претензії Покупця щодо кількісних та якісних показників товару приймаються Постачальником (представником Постачальника) в момент приймання товару. Після прийняття товару та підписання накладних на товар, претензії Покупця приймаються лише в частині прихованих недоліків товару, які виникли з вини виробника. В разі, якщо протягом терміну реалізації та при належних умовах зберігання і складування товару з моменту передачі товару Покупцю, виявиться його неналежна якість, Покупець повинен негайно сповістити про це Постачальника. Складання Акту про неналежну якість товару проводиться у присутності уповноваженого представника Постачальника. В разі, якщо претензії Покупця до якості товару обґрунтовані, Постачальник повинен за вибором Покупця: за свій рахунок замінити весь неякісний товар на таку ж кількість якісного або компенсувати Покупцю повну вартість товару.

Поставки товару Постачальником Покупцю здійснюється окремими партіями відповідно до заявок Покупця, виходячи з наявного товару на складі Постачальника. В разі відсутності товару на складі Постачальника, Постачальник повинен повідомити про це Покупця на протязі 2 календарних днів, або відмовити у поставці з інших причин. Товар повинен бути переданий Покупцю у строк не більше 2 календарних днів з моменту отримання заявки (п. 4.1. Договору)

Як встановлено п. 1.2. Договору, що сторони застосовують до даного договору умови DDP - доставка Постачальником товару в пункт, вказаний Покупцем.

Відповідно до п. 1.3. Договору, право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, та окрім того 20% річних.

Усі спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди сторони керуються чинним законодавством України (п. 7.1. Договору)

В разі невиконання чи неналежного виконаних своїх зобов`язань по даному договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства (п. 5.1. Договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар обумовлений договором, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № БДС-004695 від 15.03.2018 на загальну суму 2 762, 00 грн.

Відповідачем його зобов`язання щодо оплати поставленого товару в строк обумовлений договором виконані не були, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 2 762, 00 грн основного боргу, 997, 65 грн пені за період прострочення з 23.03.2018 по 01.04.2019, 566, 02 грн 20% річних за період прострочення з 23.03.2018 по 01.04.2019, 243, 15 інфляційних витрат за березень - 2018 року - лютий 2019 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, ст. 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - зі ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом позивач у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору 15.03.2018 здійснив поставку товару відповідачу, на загальну суму 2 762, 00 грн, про що свідчить видаткова накладна № БДС-004695 від 15.03.2018, копія якої міститься в матеріалах справи. Відвантаження товару здійснювалося відповідно до умов Договору (п. 1.2.) за адресою відповідача. Відповідач в свою чергу прийняв товар, про що свідчить підпис і відбиток печатки отримувача на видатковій накладній № БДС-004695 від 15.03.2018, але не оплатив його.

Відповідно до п. 3.3. Договору, Покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого Постачальником товару, протягом (але не пізніше) 7 (семи) календарних днів з моменту передачі такої партії товару.

Отже, останній день оплати товару за Договором це - 22.03.2018 (7 календарний день).

Відповідачем його зобов`язання по оплаті товару у строк до 22.03.2018 включно виконані не були та/або в будь - який інший строк, і належних та допустимих доказів іншого матеріали справи не містять

Таким чином відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом.

Отже, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, останнім свої обов`язки по оплаті за поставлений товар здійснено належним чином не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 2 762, 00 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк виконання зобов`язання відповідно до умов договору настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 2 762, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 997, 65 грн, нарахованої за період з 23.03.2018 по 01.04.2019, 20% річних у розмірі 566, 02 грн нарахованих за період з 23.03.2018 по 01.04.2019, а також інфляційних витрат у розмірі 243, 15 грн нарахованих за період з березня 2018 року по лютий 2019 року включно.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати поставлених товарів від 15.03.2018, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 5.4. умов Договору сторони домовилися, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, та окрім того 20% річних.

Судом встановлено, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати визначених п. 3.3 договору, оплата поставленого товару здійснена вчасно не була, відповідно є підстави для стягнення з відповідача пені за період прострочення визначений судом, оскільки при визначенні періоду просточення позивачем не було враховано приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, з 23.03.2018 по 23.09.2018 в розмірі 482, 78 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Перевіривши розрахунки 20% річних у сумі 566 ,02 грн та інфляційних витрат у сумі 243, 15 грн, здійснених позивачем судом встановлено, що вони є арифметично вірними, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної - особи підприємця Сергути Віталія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21; ідентифікаційний код 39314304) суму основного боргу в розмірі 2 762 (дві тисячі сімсот шістдесят дві) грн 00 коп., пені в розмірі 482 (чотириста вісімдесят дві) грн 78 коп., 20% річних в розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн 02 коп., інфляційних витрат в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 15 коп. та суму судового збору у розмірі 1 704 (одна тисяча сімсот чотири) грн 52 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог, щодо стягнення 514, 87 грн пені, - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко