ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 4/2023-10

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Малого приватного виробничо-комерційного підприємства «Шар» - не з`явився,

Закритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський хлібозавод» -

не з`явився,

ОСОБА_1 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі)

на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 (у складі колегії суддів: Бучинська Г.Б. (головуючий), Петухов М.Г., Олексюк Г.Є.) про закриття апеляційного провадження

у справі №4/2023-10

за позовом Малого приватного виробничо-комерційного підприємства «Шар»

до Закритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський хлібозавод»

про визнання співвласності на новостворене майно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 31.01.2011 у справі №4/2023-10 позов Малого приватного виробничо-комерційного підприємства «Шар» (далі - МПВКП «Шар», позивач) до Закритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський хлібозавод» (далі - ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод», відповідач) задоволено.

Визнано за МПВКП «Шар» право власності на 5/6 частин нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірне нежитлове приміщення).

Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 858,40 грн державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Підставою для визнання права власності на 5/6 частин спірного нежитлового приміщення за МПВКП «Шар» було те, що позивачем проведено роботи по ремонту (переобладнання, поліпшення) орендованого приміщення за договором про найм (оренду) від 10.10.2007 №14.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 31.01.2011, ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) у вересні 2018 року звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції від 31.01.2011, прийняти нове, яким у задоволенні позову МПВКП «Шар» відмовити повністю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 поновлено строк на подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 31.01.2011, відкрито апеляційне провадження, призначено справу №4/2023-10 до розгляду на 12.12.2018 (т.2 а.с.124, 125).

В подальшому провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.01.2011 неодноразово відкладалось та зупинялось до розгляду касаційних скарг позивача та відповідача на постановлені у справі процесуальні ухвали.

У судовому засідання 11.06.2019 ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.01.2011 закрито на підставі п.3 ч.1 ст.264 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначив, що у рішенні від 31.01.2011 у справі №4/2023-10, учасником якої ОСОБА_1 не був, суд першої інстанції не вирішував питання щодо його прав, інтересів та обов`язків, оскільки зазначені ОСОБА_1 нові обставини про укладення між ним та відповідачем договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.08.2017, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на цілісний майновий комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 (до якого входить спірне нежитлове приміщення) (далі - цілісний майновий комплекс), на час прийняття рішення від 31.01.2011 учасникам справи та суду не були і не могли бути відомі.

Не погоджуючись з ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2019, у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження апеляційного розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що цілісний майновий комплекс, до якого входить спірне нежитлове приміщення, був предметом іпотеки за іпотечним договором від 16.11.2007 №4143, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авена» (далі - ТОВ «Авена») кредиторських зобов`язань за кредитними договорами від 15.11.2007, право вимоги за якими відступалось неодноразово.

Ураховуючи укладення між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» договорів про відступлення права вимоги від 01.09.2016 за кредитними та іпотечним договорами, ОСОБА_1 набув статусу нового кредитора та нового іпотекодержателя, а після укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.08.2017 №1379 із ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» - набув право власності на цілісний майновий комплекс, до якого входить спірне нежитлове приміщення.

Таким чином, приймаючи рішення від 31.01.2011, Господарський суд Хмельницької області безпідставно не залучив до участі у справі №4/2023-10 ПАТ «УкрСиббанк» (первісного кредитора та іпотекодержателя), чим порушив права та інтереси ОСОБА_1 як власника цілісного майнового комплексу.

З огляду на викладені в касаційній скарзі обставини ОСОБА_1 зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що рішення суду першої інстанції від 31.01.2011 не стосується його прав, інтересів та обов`язків.

Сторони у справі та ОСОБА_1 своїх представників у судове засідання не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії" та те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників сторін та ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У ч.1 ст. 254 ГПК України закріплено норму, відповідно до якої учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч.1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідний правовий висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 04.10.2018 у справі № 5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі № 918/115/16, від 04.12.2018 у справі № 906/1764/15, від 06.12.2018 у справі № 910/22354/15, від 16.04.2019 у справі № 12/91, від 11.04.2019 у справі № 8/71-НМ.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.01.2011, ОСОБА_1 посилався на те, що вказаним рішенням вирішено питання про його права та інтереси.

В обґрунтування порушення рішенням суду першої інстанції від 31.01.2011 своїх прав та інтересів як нового власника цілісного майнового комплексу, до якого входить частина спірного нежитлового приміщення, ОСОБА_1 посилався на те, що цілісний майновий комплекс був предметом іпотеки за іпотечним договором від 16.11.2007 №4143, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» з метою забезпечення виконання ТОВ «Авена» кредиторських зобов`язань за кредитними договорами від 15.11.2007 №0 та №0, а свої права вимоги за кредитними договорами від 15.11.2007 №0 та №0 та іпотечним договором від 16.11.2007 №4143, ПАТ «УкрСиббанк» внаслідок укладення наступних договорів відступлення права вимоги відступив йому ( ОСОБА_1 ).

Звернувши стягнення на предмет іпотеки (цілісний майновий комплекс), ОСОБА_1 дізнався, що право власності на 5/6 частин спірного нежитлового приміщення, яке входить до цілісного немайнового комплексу, визнано за МПВКП «Шар» на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.01.2011 у справі №4/2023-10, участі в розгляді якої не брав іпотекодержатель цього майна.

Разом з тим, апеляційний господарський суд після відкриття апеляційного провадження дійшов висновку, що у рішенні від 31.01.2011 суд першої інстанції не вирішив питання щодо прав, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 набув право власності на цілісний майновий комплекс (до якого входить 5/6 частин спірного нежитлового приміщення) 09.08.2017 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя №1379, тоді як оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції 31.01.2011.

Касаційний господарський суд з таким висновком апеляційного господарського суду не погоджується, оскільки він зроблений з порушенням ст. ст. 74, 76, 77, 86 ГПК України.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 на підтвердження обґрунтування порушення його прав та інтересів як нового власника цілісного майнового комплексу, до якого входить 5/6 частин спірного нежитлового приміщення, надав такі докази:

копії кредитних договорів від 16.11.2007 №0 та №0 між ПАТ «УкрСиббанк» (Банк) та ТОВ «Авена» (позичальник), відповідно до яких Банк зобов`язався надати, а позичальник - прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті України в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 767 000, 00 грн (за договором №0) та 1 000 000, 00 грн (за договором №0) (т.1 а.с.60-63);

копію іпотечного договору від 16.11.2007 №4143, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» (іпотекодавець) з метою забезпечення виконання ТОВ «Авена» зобов`язань за кредитними договорами від 16.11.2007 №0 та №0, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, до якого входить, зокрема, 5/6 частин спірного нежитлового приміщення (т.1 а.с.54-57);

копії рішень Господарського суд Хмельницької області від 26.01.2011 у справі №16/2146-10 та від 02.02.2011 у справі №15/2149-10, якими стягнуто з ТОВ «Авена» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 16.11.2007 №0 (рішення у справі №16/2146-10) та за кредитним договором від 16.11.2007 №0 (рішення у справі №15/2149-10) та звернуто стягнення на цілісний майновий комплекс, який був предметом іпотеки за іпотечним договором від 16.11.2007 №4143 на користь ПАТ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.42-48);

копію ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011, якою залишено без змін постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.07.2011 у справі №2270/8013/11, згідно якої відмовлено у задоволенні позову МПВКП «Шар» до Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод», про визнання права власності на 5/6 частин спірного нежитлового приміщення за МПВКП «Шар», а також зобов`язання відповідача (Старокостянтинівське бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації) зареєструвати право власності на 5/6 частин спірного нежитлового приміщення за МПВКП «Шар». Із змісту ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2270/8013/11 вбачається, що апеляційний суд погодився з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду про відсутність підстав для зобов`язання Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації здійснити реєстрацію права власності за МПВКП «Шар» на 5/6 частин спірного нежитлового приміщення, яке не виділене в окремий об`єкт нерухомості та яке знаходиться під заставою Банку (т.1 а.с.113-117);

копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2014 №18943725, згідно якого державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Мін`юсту проведено державну реєстрацію права власності на 5/6 частин спірного нежитлового приміщення за МПВКП «Шар» (на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.01.2011) (т.3 а.с.15);

копії двох договорів про відступлення прав вимоги від 01.09.2016 №08/16 та №2188, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» (первісний кредитор та іпотекодержатель) та ТОВ ФК «Морган Кепітал» (новий кредитор та іпотекодержатель), на підставі яких ТОВ ФК «Морган Кепітал» набуло право вимоги за кредитними договорами від 16.11.2007 №0 та №0 та право вимоги за іпотечним договором від 16.11.2007 №4143 (т.1 а.с. 76-88);

копії двох договорів про відступлення прав вимоги від 01.09.2016 №45-Ф та №2189, укладених між ТОВ ФК «Морган Кепітал» (первісний кредитор та іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (новий кредитор та іпотекодержатель), на підставі яких ОСОБА_1 набув право вимоги за кредитними договорами від 16.11.2007 №0 та №0 та право вимоги за іпотечним договором від 16.11.2007 №4143 (т.1 а.с. 92-102);

копію ухвали Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2016 у справі №16/2146-10, якою замінено сторону - стягувача у виконавчому провадженні по примусовому виконанню наказу Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2011 №16/2146-10 із ПАТ «УкрСиббанк» на ОСОБА_1 (т.1 а.с.51-53);

копію договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.08.2017 №1379, укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» (іпотекодавець), відповідно до якого іпотекодавець з метою погашення заборгованості ТОВ «Авена» перед іпотекодержателем за кредитними договорами від 16.11.2007 №0 та №0 передав у власність іпотекодержателя, а іпотекодержатель прийняв від іпотекодавця і набув право власності на цілісний майновий комплекс, до якого входить, зокрема, спірне нежитлове приміщення (т.1 а.с. 105, 106);

копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2017 №94129131, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на цілісний майновий комплекс, до якого входить, зокрема, спірне нежитлове приміщення (т.1 а.с. 107, 108).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З посиланням на положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та зазначені докази ОСОБА_1 зазначав в апеляційній скарзі, що Господарський суд Хмельницької області, ухвалюючи рішення від 31.01.2011 про визнання за МПВКП «Шар» права власності на 5/6 частин спірного нежитлового приміщення, яке було обтяжене іпотекою, не залучив до участі у справі іпотекодержателя ПАТ «УкрСиббанк», права вимоги якого за кредитними договорами від 16.11.2007 №0 та №0 та за іпотечним договором від 16.11.2007 №4143 перейшли до ОСОБА_1

Однак, суд апеляційної інстанції, в порушення ст. ст. 74, 76, 77, 86 ГПК України, належним чином не дослідив надані ОСОБА_1 докази на підтвердження доводів апеляційної скарги та будь-якої оцінки їм не надав, в результаті чого дійшов передчасного висновку, що рішення суду першої інстанції від 31.01.2011 не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 та безпідставно закрив апеляційне провадження відповідно до п. 3 ч.1 ст. 264 ГПК України.

В силу положень ст.300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ч.6 ст.310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акта знайшли своє підтвердження, Касаційний господарський суд вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції від 11.06.2019 про закриття апеляційного провадження у цій справі є передчасною, а відтак підлягає скасуванню, а справа №4/2023-10 - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 у справі №4/2023-10 скасувати.

3. Справу №4/2023-10 передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий