ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5752/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019, повний текст рішення складено 11.06.2019., суддя Юзіков С.Г., у справі №904/5752/18

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ"

про стягнення 9 045,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про стягнення 9 045,00 грн. штрафу та 1 762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 у справі позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про стягнення 9 045,00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76 (код 00178353) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) в особі регіональної філії Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код 40081237) 9 045,00 грн. штрафу, 1 762,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області, ПрАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду у справі та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути кошти в розмірі 2 643,00 грн. в якості компенсації судового збору з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ, в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ».

Апеляційну скаргу мотивує тим, що господарським судом при прийнятті рішення в неповному обсязі з`ясовані обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт зазначає, що судом не зроблено та не зазначено в резолютивній частині рішення належні висновки - про задоволення позову чи про відмову в позові повністю, і це є порушенням п. 1 ч.5 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно норм матеріального права, скаржник стверджує, що Судом першої інстанції не застосовано норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно з положенням якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також не враховані приписи ч. 1 ст. 233 ГК України, за якими судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та не враховано, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Апелянтом зазначено, що позивачем не було надано, а в судовому рішенні не зазначено, належними доказами настання наслідків та спричинення будь-яких збитків внаслідок розбіжностей у накладній №47887161 та номенклатурному акті стосовно того, що у вказаних документах різні дані щодо маси вантажу у вагоні №5611140.

Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги об`єктивну нерівність суб`єктів спірних правовідносин, зважаючи на приналежність позивача до державного сектору економіки та його монопольне становище в сфері залізничних перевезень, що має враховуватися при справедливому застосуванні положень Статуту залізниць в контексті визначення належного балансу наявного регулювання питання нарахування штрафів за невірно визначену масу вантажу, яке опосередковує втручання держави у право «мирного володіння» вантажовідправників у розумінні ст.1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

Отже, за таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам і не підтверджуються достовірними доказами, тому рішення у справі не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, що є підставою для його скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилаючись на положення ч. 1 ст. 230 ГК України, ст.118 Статуту залізниць України зазначає, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу. Тому, підстав для його зменшення відсутні.

Як зауважено позивачем, у відзиві на апеляційну скаргу, у пункті 6.2 Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 роз`яснено, що у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Також, збитки (додаткові витрати, якщо вони є), завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118 та 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно зі статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Отже, необхідність з`ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У жовтні 2018р. зі станції Ароматна Придніпровської залізниці ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", за накладною №47887161, відправило вагон № 56111040 на станцію Миколаївка Донецька Придніпровської залізниці.

Відповідно до п. 24 накладної № 47887161 масу вантажу визначено відправником, а саме: 286 000 кг.

Згідно з відомістю вагонів, провізна плата за вагон №56111040 - 1 809,00 грн.

При проходженні вагону через станцію Павлоград -1 Придніпровської залізниці, у вагоні № 56111040 виявлено невідповідність маси вантажу, зазначеній у перевізному документі, про що 09.10.18р. Залізницею складено акт загальної форми № 687.

На додаток до акту загальної форми № 687 від 09.10.18р. складено комерційний акт №454502/114/2 від 09.10.18р. у якому зазначено, що при контрольному зважуванні вагона №5611140, що прибув за відправкою вказаною на звороті даного акту. В документі зазначається: вугілля кам`яне марки г-газовий, навалом, вантаж навантажений вище рівня бортів з "шапкою", маркований вапном, нетто 53 000 кг, тара 22 200 кг. В дійсності виявилося: вантаж вугілля кам`яне, брутто 78 600 кг, тара з документу 22 200 кг, нетто-56 400 кг, що більше маси зазначеної в документі на 3 400 кг. Зважування проводилося без відчеплення при повній зупинці на справних повірених 150 т вагонних вагах №7 ст.Павлоград І (повірка 26.07.18р.) прийомоздавальником ОСОБА_1 , в присутності ДС ОСОБА_2 , приймальника поїздів ОСОБА_3 Зважування проводилося двічі комісією в тому ж складі, маса брутто 78 600 кг не змінилася. Навантаження у вагоні вище бортів 20 см, з природними скосами, вантаж маркований речовиною білого кольору. Без виїмок та заглиблень. Вагон в технічному відношенні справний, без дверний, люка зачинені, течі та слідів течі вантажу не має. Начальник вантажного району по штату відсутній.

З посиланням на п. 122, 118 Статуту залізниць України (далі Статут), за неправильно зазначену в залізничній накладній масу вантажу, Позивач нарахував Відповідачеві штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (1809 грн. х 5= 9045,00грн.).

У зв`язку з несплатою Відповідачем добровільно штрафу, наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги апелянта не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 862/5083.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 2.3. Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Згідно з ч.1 ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 ст. 24 Статуту передбачено, право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Відповідно до пункту 5.5 розділу 5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з ст. 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Штраф відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Отже, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати.

Стосовно клопотання позивача про зменшення розміру штрафу з посиланням на відсутність негативних наслідків для залізниці та неспіврозмірності штрафу у зв`язку з вчиненим порушенням відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Таким чином, місцевим судом вірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу за вчинене порушення відповідачем.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта в цій частині.

Проте, як зазначено у апеляційній скарзі та вбачається з матеріалів справи, місцевим судом не зазначено в резолютивній частині рішення висновок про задоволення позову, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення, зазначивши вказане.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 275 та 277 Господарського процесуального кодексу України неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставина справи; а також порушення норм процесуального права, якщо це призвело до неправильного вирішення справи - є підставою для суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінити таке судове рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для зміни рішення суду першої інстанції шляхом зміни його резолютивної частини.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ"- задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 у справі №904/5752/18 змінити, виклавши 1 абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про стягнення 9045,00грн. задовольнити».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 16.09.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков