СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа № 905/693/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Зубченко І.В. , суддя Радіонова О.О.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Верба В.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП № 001690 від 26.06.18; довіреність №18-161 від 20.12.18 р.,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.2708) на рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2019 (суддя Шилова О.М., повний текст складено 01.07.2019) у справі №905/693/19

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів",м.Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь",

м.Маріуполь Донецької області

про стягнення 133001,42 грн. неустойки,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 133001,42 грн. неустойки за порушенням умов договору поставки №012/18-15 від 10.08.2018.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач (постачальник) поставив відповідачу продукцію коксохімічного виробництва в об`ємі, меншому, ніж сторони угодили в специфікації №12 від 29.12.2018 до договору поставки №012/18-15 від 10.08.2018, що є підставою для нарахування йому неустойки на підставі п.8.4 вказаного договору у розмірі 5% від вартості недопоставленого товару.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.07.2019 у справі №905/693/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" 122845,52 грн. В задоволенні решти позовних вимог- відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про необхідність врахування в розрахунку неустойки погодженого сторонами в п.2.6 договору та п.1 специфікації з урахуванням 5% толерансу від визначеного обсягу поставки. Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач недопоставив позивачу 250,663 сухих тонн коксової продукції, а тому сума неустойки складає 122845,52 грн.

Крім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 80% з тих підстав, що надані відповідачем в обґрунтування клопотання докази не свідчать про наявність об`єктивних перешкод, які відповідач не міг передбачити під час укладення договору та специфікації до нього, для належного виконання ним зобов`язань.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить це рішення змінити в частині розміру стягнутої з нього неустойки, а саме, зменшити її розмір на 80%.

Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення розміру неустойки, відповідач посилається на скрутний фінансово-економічний стан підприємства, зумовлений здійсненням господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції. Відповідач посилається на те, що внаслідок ускладнення роботи залізничного транспорту, він змушений постійно нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами, зокрема, морським транспортом. Також, як зазначає позивач, він несе витрати на нарахування та здійснення виплати заробітної плати робітникам, які проходять строкову військову службу. Крім того, позивач вказує на наявність значної дебіторської заборгованості підприємств-контрагентів, що, в свою чергу, негативно впливає на обсяги виробництва та показники прибутку ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь». Відповідач вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам та необгрунтовано відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 80%.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів відповідача заперечує, зазначає про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2019 у цій справі - без змін.

В судове засідання 19.09.2019 відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.08.2018 між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (постачальник, відповідач) та Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (покупець, позивач) укладено договір поставки №012/18-15 (далі- договір, а.с.9-18 т.1).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю продукцію коксохімічного виробництва (товар) відповідно до сортаменту, якості, строків, у обсязі, за цінами та на умовах, передбачених у специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Витрати за перевезення товару від пункту відправлення до пункту призначення (зал.тариф) відносяться на постачальника, якщо інше не передбачено специфікаціями.

Ціна товару за одиницю та за позиціями зазначається у специфікаціях до договору (п.3.1 договору).

За умовами п.2.1 договору, постачальник, зокрема, зобов`язався: здійснювати поточні поставки товару, обумовленого в специфікаціях до договору, на умовах СРТ залізнична станція Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці (відповідно до правил ІНКОТЕРМС-2010), якщо інші умови поставки не обумовлені специфікаціями до договору; повідомляти покупця про здійснені поставки товару протягом одного робочого дня.

Згідно п.2.2 договору, покупець зобов`язався, зокрема, прийняти товар на умовах, визначених в договорі, за актом приймання-передачі та один екземпляр акта передати постачальнику; оплатити вартість товару на умовах, визначених в договорі.

В п.2.3 договору визначено, під поточними поставками в ході виконання договору розуміється поставка запланованого обсягу товару відповідно до підписаної специфікації.

Відповідно до п.2.5 договору, узгодженим обсягом товару є обсяг поставки, зазначений у діючій специфікації до договору, з моменту підписання цієї специфікації.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що допускається щомісячна поставка товару з відхиленням у кількості +/-5% від обсягів, обумовлених у специфікаціях.

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки товару, з моменту передачі його в розпорядження транспортній організації (перевізнику) у місці передачі відповідно до пункту 2.1 договору (п.2.7 договору).

Відповідно до п.5.3 договору, покупець здійснює приймання товару за кількістю на підставі залізничних накладних відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 зі змінами та доповненнями та СОУ МПП 75.160-323:2010.

В п.8.4 договору передбачено, що у разі порушення строків або порушення обсягу поставки, обумовленого в узгодженій сторонами специфікації, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 5% від вартості недопоставленого у строк обсягу товару, обумовленого у специфікації.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 та, відповідно, за грошовими розрахунками - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п.9.5 договору).

29.12.2018 сторони підписали специфікацію №12 до договору, в якій відповідач зобов`язався протягом січня 2019 року відвантажити позивачу товар - горішок коксовий, 0-25мм, марка ОК 1, ОК 2, ОК 3, ТУУ 19.1-0:2012 у кількості 1500т (+/-5%) сухої ваги, загальною вартістю 14702472 грн. з ПДВ (+/-5%).

Відповідно до п.п.3, 4 вказаної специфікації, базова ціна на умовах поставки СРТ складає еквівалент 295 доларів США за тонну сухої ваги без урахування ПДВ у національній валюті України за курсом Національного банку України, який діятиме на дату оплати. Ціна, вказана у специфікації, розрахована за курсом Національного банку України станом на 29.12.2018 - 27,688264 грн./дол та складає 8168,04 грн. за тонну сухої ваги без ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору та специфікації №12 до нього, відповідач у період з 17.01.2019 по 30.01.2019 поставив позивачу 1174,337 сухих тонн товару, що підтверджується доданими до позовної заяви документами (а.с.20-108 т.1), а саме:

-залізничними накладними: №53872313 від 17.01.2019 (поставка 36,515 сухих тон товару); №53908042, №53907556, №53917746, №53918033, №53918215 від 19.01.2019 (поставка 179,964 сухих тон товару), №53938254, №53926739, №53926721 від 20.01.2019 (поставка107,375 сухих тон товару); №53968301, №53968392, №53968277, №53973046, №53973129 від 22.01.2019 (поставка 183,692 сухих тон товару); №53992400 від 23.01.2019 (поставка 38,102 сухих тон товару); №48005383 від 24.01.2019 (поставка 37,687 сухих тон товару); №48022990, №48022933 від 25.01.2019 (поставка 72,071 сухих тон товару); №48041107, №48032551, №48041057 від 26.01.2019 (поставка 115,740 сухих тон товару); №48057079, №48057046, №48057053, №48056782, №48055230 від 27.01.2019 (виставлений рахунок за поставку 185,123 сухих тон товару); №48067656, №48067672 від 28.01.2019 (поставка 77,389 сухих тон товару); №48076996 від 29.01.2019 (поставка 36,421 сухих тон товару); №48101158, №48101216, №48101141 від 30.01.2019 (поставка 104,258 сухих тон товару);

-підписаними обома сторонами актами приймання-передачі №9237801 від 17.01.2019, №92377497 від 19.01.2019, №92375341 від 20.01.2019, №92381555 від 22.01.2019, №92377498 від 23.01.2019, №92379794 від 24.01.2019, №92381191 від 25.01.2019, №92391722 від 26.01.2019, №92378861 від 27.01.2019, №92382038 від 28.01.2019, №92382025 від 29.01.2019, №92378009 від 30.01.2019;

-рахунками -фактурами до накладних та сертифікатами якості.

В позові позивач зазначає про те, що відповідачем недопоставлено товар обсягом 325,663 тонни та загальною вартістю 2660028,41 грн.

На підставі п.8.4 договору, позивачем нараховано відповідачу неустойку в розмірі 133001, 42 грн., що складає 5% від суми непоставленого товару.

Судова колегія враховує наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства...

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій, відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання.

В п.8.4 договору сторони встановили, що у разі порушення строків або порушення обсягу поставки, обумовленого в узгодженій сторонами специфікації, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 5% від вартості недопоставленого у строк обсягу товару, обумовленого у специфікації.

Отже, стягнення з відповідача неустойки за порушення обсягів поставки, які сторони узгодили в специфікації, відповідає умовам договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

За специфікацією №12 від 29.12.2018 відповідач зобов`язався поставити позивачу у січні 2019 року товар у кількості 1500 тонн (+/-5%) сухої ваги.

В пункті 2.6 договору та п.1 специфікації №12 від 29.12.2018 сторони погодили щомісячне допустиме відхилення (толеранс) у розмірі +/-5% від визначеного обсягу поставки.

Враховуючи вказану умову, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу у січні 2019 року товар у кількості 1425 тонн сухої ваги (1500 тонн - 5% толеранс).

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2019 відповідач поставив позивачу товар в загальному обсязі 1174,337 тонн сухої ваги, що підтверджується актами приймання-передачі товару, залізничними накладними та рахунками-фактурами до них (а.с.20-108 т.1).

Отже, кількість недопоставленого відповідачем товару за специфікацією №12 від 29.12.2018 складає 250,663 тонн сухої ваги.

Відповідач вказані обставини не заперечує.

В п.3 специфікації №12 від 29.12.2018 сторони погодили, що базова ціна товару за одну тонну сухої ваги складає еквівалент 290 доларів США без урахування ПДВ у національній валюті Національного банку України за курсом Національного банку України на день оплати.

Оскільки в договорі та специфікації передбачено визначення ціни за тонну товару з урахуванням курсу долара США до гривні на день оплати, але ця подія ще не настала, у суду немає можливості скористатись цим порядком для визначення ціни однієї тонни товару.

Враховуючи наведене, при розрахунку розміру неустойки позивачем правильно використано ціну товару, зазначену у специфікації №12 до договору станом на 29.12.2018, а саме: 8168,04 грн. за тонну без ПДВ.

Отже, вартість недопоставленого відповідачем товару складає 2456910,49 грн. (250,663 тонн х 8168,04 грн. (ціна за тонну без ПДВ) + 20% ПДВ).

З урахуванням п.8.4 договору, розмір неустойки становить 122845,52 грн. (5% вартості недопоставленого товару).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 122845,52 грн.

Сторони розрахунок суду першої інстанції та результати розрахунку не оспорюють.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 80%, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

Разом з тим, судом повинно враховуватись: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшити розмір неустойки також передбачено частиною 3 статті 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити обставини, які мають істотне значення та які визначені в зазначеній нормі закону. Суд також має виходити з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Водночас, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду.

За відсутності в законі переліку таких обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, оскільки положеннями цивільного законодавства право суду щодо зменшення неустойки не обмежено встановленням певних обставин, а пов`язано із встановленням істотності цих обставин.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.

В клопотанні про зменшення розміру неустойки та апеляційній скарзі відповідач просить суд врахувати ту обставину, що здійснення ним господарської діяльності значно ускладнено проведенням у м.Маріуполь антитерористичної операції.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" введено в дію Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014.

Отже, на момент укладення сторонами 10.08.2018 договору поставки №012/18-15, антитерористична операція тривала вже більше 4 років.

Судова колегія враховує, що принцип свободи договору, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Уклавши договір поставки, відповідач погодився з передбаченими у ньому умовами щодо його відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором і взяв на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Крім того, відповідно до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

За змістом цих правових норм, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Ведення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції нероздільно пов`язано з підвищеним ризиком, а тому відповідач, укладаючи договір поставки, був обізнаний щодо настання можливих негативних наслідків, зокрема, щодо ускладнення процесу доставки вантажів та сировини, необхідності понесення додаткових витрат на заробітну плату працівникам, які проходять строкову військову службу.

Відповідачем не доведено наявність об`єктивних перешкод, які він не міг передбачити, для належного виконання зобов`язання за договором поставки.

Отже, укладаючи договір поставки з позивачем, відповідач добровільно, свідомо, самостійно, за власним волевиявленням погодився щодо прийняття на себе певних обов`язків, зокрема, зі сплати неустойки у разі порушення узгоджених сторонами об`ємів поставок.

Враховуючи наведене, здійснення відповідачем господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції не є винятковою обставиною у правовідносинах сторін за договором поставки №012/18-15 від 10.08.2018.

Судова колегія також враховує, що відповідач недопоставив позивачу товар на велику суму - 2 456 910,49 грн.

За наведеного, розмір штрафних санкцій, який підлягає стягненню з відповідача- 122845,52 грн. (5% від вартості товару) не є надмірно великим, а тому стягнення з відповідача неустойки у вказаному розмірі відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Крім того, судом першої інстанції враховано положення п.2.6 договору щодо застосування 5% толерансу від визначеного обсягу поставки.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків господарського суду Донецької області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2019 року у справі №905/693/19 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2019 у справі №905/693/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.09.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова