ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа№ 922/1699/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Суліма В.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від прокуратури - Греськів І.І., посвідчення 041072 від 03.02.19;

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Горошко Т.М., адвокат, довіреність № 2-486д від 29.12.18,

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі № 922/1699/15 (суддя Пінчук В.І.) за позовом Прокурора Красноградського району Харківської області (після реорганізації - Первомайська місцева прокуратура Харківської області) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (після зміни найменування - акціонерне товариство "Укргазвидобування") в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" про стягнення 2043460,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Прокурор Красноградського району Харківської області звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" про стягнення 2 043 460,00 грн. збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказував про самовільне користування відповідачем надрами (водокористування без спеціального дозволу).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі № 922/1699/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 р. в адміністративній справі №638/8281/15-а встановлено відсутність в діях завідуючого ПСГ "Україна" ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 47 КУпАП, а також встановлено відсутність фактів використання ПСГ "Україна" підземних вод для виробничих потреб та порушення вимог ст. 19 Кодексу України про надра.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора міста Києва звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на матеріали перевірки, якими встановлено обставини водокористування без спеціального дозволу та обмежившись посиланням на постанову апеляційного адміністративного суду, дійшов невірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 року зупинено провадження у справі № 922/1699/15 до перегляду справи № 638/8281/15-а (К/800/7925/16) за позовом ОСОБА_1 до державного інспектора з охорони навколишнього природнього середовища Харківської області Ткачова С.О. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у Вищому адміністративному суді України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2016 відкрито провадження у справі.

У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу передано на розгляд Верховному Суду.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Харківській області задоволено; постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року скасовано; постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року залишено в силі.

Після поновлення провадження у даній справі від відповідача до апеляційного суду надійшло повідомлення про зміну його найменування з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на акціонерне товариство "Укргазвидобування".

Колегія суддів зазначає, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи.

Враховуючи те, що у даному випадку відбулась лише зміна найменування відповідача зі збереженням організаційно-правової форми товариства, вчинення господарським судом процесуальної дії, зазначеної в частині третій статті 52 Господарського процесуального кодексу України не потребується.

Крім цього, від Первомайської місцевої прокуратури Харківської області до апеляційного суду надійшло клопотання про заміну прокуратури Красноградського району Харківської області на її правонаступника - Первомайську місцеву прокуратуру Харківської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 у справі №922/1699/15 вказане клопотання задоволено; замінено прокуратуру Красноградського району Харківської області на її правонаступника - Первомайську місцеву прокуратуру Харківської області.

Представник апелянта - прокуратури в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

При цьому, судом враховується раніше подане позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, в якому також вказано про підтримання Інспекцією апеляційної скарги прокуратури.

Враховуючи належне повідомлення позивача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову, з наступних підстав.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі наказу № 1414/01-03 від 16.10.2013 р. та виданого направлення у період з 16.10.2013 р. по 29.10.2013 р. була проведена перевірка ПСГ "Україна", що є відділенням Бурового управління "Укрбургаз" філії ПАТ "Укргазвидобування", на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

За результатами перевірки складено акт № 14114/01-03/06-11, у якому встановлено, що відповідачем у період з 01.10.2011 р. по 30.09.2013 р. використовувались з артезіанських свердловин підземні води, крім господарсько-побутових потреб, також на виробничі потреби (для водопостачання корівників, свинарників, експлуатації тракторів, автомобілів, роботи котельної, адміністративних будівель), що є порушенням вимог ст. ст. 16,19 та 21 Кодексу України про надра.

З метою усунення виявлених під час перевірки порушень, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області було винесено припис від 01.11.2013 р. № 06-22-266, яким зобов`язано керівника ПСГ "Україна" відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укргазвидобування", зокрема, отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами).

У зв`язку з невиконанням вказаного припису державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Харківській області Ткачовим С.О. були складені протокол про адміністративне правопорушення № 003121 від 04.12.2013 р. та постанову про накладення адміністративного стягнення № 06-23-852 від 04.12.2013 р., згідно з якою завідувача ПСГ "Україна" відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укргазвидобування" ОСОБА_1 . було визнано винним у самовільному користуванні надрами за відсутності спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510, 00 грн.

У зв`язку з невиконанням зазначеного припису державним інспектором з охорони навколишнього природнього середовища Харківської області були складені протокол про адміністративне правопорушення № 001009 від 23.04.2014 р. та постанова про накладення адміністративного стягнення № 06-23-231 від 23.04.2014 р., згідно з якою директора ПСГ "Україна" відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укргазвидобування" ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-п КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

Враховуючи допущені порушення природоохоронного законодавства згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.20 р. №389, Державною екологічною інспекцією у Харківській області розраховано матеріальну шкоду, заподіяну державі внаслідок використання ПСГ "Україна", що є відділенням Бурового управління "Укрбургаз" філії ПАТ "Укргазвидобування", для виробничих потреб підземних вод з артезіанських свердловин без спеціального дозволу на користування надрами, що складає 2 043 460 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказуючи, що завдання шкоди державі відбулось внаслідок самовільного користування відповідачем надрами, просив стягнути з нього збитки в сумі 2 043 460 грн.

Щодо підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтерес держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтерес держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Отже, Суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтерес держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Пункт 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому, необхідно з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що тривале не вчинення Державною екологічною інспекцією у Харківській області (як органом уповноваженим державою здійснювати контроль за використанням та охороною надр) суттєвих заходів щодо стягнення з відповідача збитків, завданих самовільним користуванням надрами, порушує інтереси держави та потребувало вжиття заходів прокурорського реагування.

Таким чином, наведене є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати контроль за використанням та охороною надр.

Стосовно суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Так, місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 р. в адміністративній справі № 638/8281/15-а встановлено відсутність в діях завідуючого ПСГ "Україна" ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 47 КУпАП, а також встановлено відсутність фактів використання ПСГ "Україна" підземних вод для виробничих потреб та порушення вимог ст. 19 Кодексу України про надра.

Колегія суддів вважає, що наведене обґрунтування не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України також передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827).

Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об`єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто, прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №3-32гс15.

Згідно ч. 1 статті 23 Кодексу України про надра (у редакції чинній на момент здійснення відповідачем водокористування без спеціального дозволу) землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об`єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Наведене викладено у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №3-32гс15.

Згідно з Положенням про ПСГ "Україна" відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укрбургазвидобування" від 28.12.2012 ПСГ не є юридичною особою, а є структурним підрозділом і підпорядковується відділенню виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укрбургазвидобування".

Свою діяльність ПСГ "Україна" здійснює на території Красноградського району Харківської області та використовує 7 свердловин. Також, ПСГ "Україна" користується земельною ділянкою з 18.12.1995, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею на території якої розташовуються свердловини.

АТ "Укрбургазвидобування" має дозвіл на спеціальне водокористування, виданий 06.02.2013 № 6568 А/хар. Терміном дії до 19.12.2014, джерелами водокористування є 9 артезіанських свердловин метою користування яких визначено виробниче та господарсько-питне водокористування, використання для власних потреб та передача населенню.

Відповідно до звітів за формою 2-ТП та 7-гр за 2012-2013 роки підприємство використовувало воду для власних господарсько-побутових потреб та не використовувало її для виробничих потреб.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що основним видом діяльності ПСГ "Україна" є вирощування сільськогосподарських культур та розведення великої рогатої худоби, що свідчить про факт використання води на виробничі цілі (спеціальне водокористування), пов`язані безпосередньо із технологічним забезпеченням виробництва, а не лише на господарсько-побутові потреби.

Беручи до уваги наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що видобувати підземні води без отримання спеціального дозволу на користування надрами при використанні підземних вод за умови не перевищення продуктивності забору води в обсязі 300 куб. м. на добу мають суб`єкти господарювання тільки для власних господарсько - побутових потреб, а видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Таким чином, висновок відповідача про те, що господарство використовує підземні води тільки для господарсько-побутових потреб (що на його думку підтверджується звітами за формою 2-ТП та 7-гр за 2012-2013 роки), а не для виробничих, тому не потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами), є помилковим.

Під час проведення перевірки позивачем було встановлено, що відповідачем у період з 01.10.2011 р. по 30.09.2013 р. використовувались з артезіанських свердловин підземні води, крім господарсько-побутових потреб, також на виробничі потреби (для водопостачання корівників, свинарників, експлуатації тракторів, автомобілів, роботи котельної, адміністративних будівель) без дозволу на спеціальне водокористування, про що зазначено в Акті №14114/01-03/06-11 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

Статтями 47, 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та статтями 110, 111 Водного кодексу України передбачено, що за порушення при користуванні природними ресурсами настає відповідальність, у тому числі цивільна. Збиток, заподіяний порушенням природоохоронного законодавства, підлягає компенсації в повному обсязі без застосування норм зниження.

Згідно до статті 56 Кодексу України про надра основними вимогами в галузі охорони є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Статтею 65 Кодексу України про надра передбачено, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, у тому числі в самовільному користуванні надрами.

Відповідно до статті 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до пункту 1.6 роз`яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" № 02-5/744 від 27.07.2001 року, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Обставини користування відповідачем у період з 01.10.2011 р. по 30.09.2013 р. з артезіанських свердловин підземними водами, для виробничих потреб без дозволу на спеціальне водокористування, встановлені проведеною Державною екологічною інспекцією у Харківській області перевіркою, про що складено Акт №14114/01-03/06-11.

Відповідно до п. 4.5.2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

Факт водокористування протягом певного часу за відсутності дозволу встановлено та не заперечується відповідачем.

Таким чином, належними та допустимими доказами у даній справі (документи, складені за результатами перевірки) підтверджується те, що відповідач у період починаючи з 01.10.2011 р. по 30.09.2013 р. здійснював самовільне водокористування.

Отже, поведінка відповідача є неправомірною, а його вина полягає у здійсненні водокористування без відповідного дозволу, що призвело до спричинення державі збитків в сумі 2 043 460 грн., які розраховані позивачем відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389.

З огляду на викладене, прокурором доведено наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи викладене, та наявність у матеріалах справи достатніх доказів, зокрема, документів, складених за результатами перевірки, якими підтверджується водокористування відповідачем без спеціального дозволу, висновок суду першої інстанції про встановлену постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 р. в адміністративній справі № 638/8281/15-а відсутність в діях завідуючого ПСГ "Україна" ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 47 КУпАП, а також відсутність фактів використання ПСГ "Україна" підземних вод для виробничих потреб та порушення вимог ст. 19 Кодексу України про надра, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у даній справі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що станом на час прийняття постанови у даній господарській справі вказану постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 р. в адміністративній справі № 638/8281/15-а було скасовано постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 у справі № 638/8281/15-а та визнано висновок суду апеляційної інстанції про те, що господарство використовує підземні води тільки для господарсько-побутових потреб, а не для виробничих, тому не потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами), помилковим.

Стосовно непогодження відповідача з розрахунком суми збитків, слід зазначити наступне.

Згідно п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою

Зсам = 5 Ч W Ч Тар (грн.), (23)

де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м-3;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Відповідно до п. 9.2 вказаної Методики фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Позивачем про розрахунку були використані дані статистичної звітності та застосовано весь об`єм води, яка використана за час відсутності дозволу, а тому заперечення відповідача проти розрахунку позивача, колегією суддів не приймаються.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

При цьому, оскільки станом на час подання позовної заяви у даній справі прокуратура була звільнена від сплати судового збору, останній підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі №922/1699/15 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі №922/1699/15 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №922/1699/15, яким позов Прокурора Красноградського району Харківської області (після реорганізації - Первомайська місцева прокуратура Харківської області) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (після зміни найменування - акціонерне товариство "Укргазвидобування") в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" про стягнення 2 043 460,00 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 2 043 460,00 грн., перерахувавши вказані кошти на р/р НОМЕР_1, УДКСУ у Красноградському районі Харківської області, код 37886402, МФО 851011 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності ".

Стягнути з акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" на користь Державного бюджету України 40 869 грн. 20 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.

4. Стягнути з акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" на користь Прокуратури міста Києва 44 956 грн. 12 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 16.09.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Сулім

М.А. Руденко