УХВАЛА

18 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/2900/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 (повний текст складено 12.08.2019)

за позовом AMBROSUS ESTONIA Ou

до Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича

про стягнення 4080 дол. США,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Фізичною особою-підприємцем Колібабчуком Сергієм Васильовичем подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 у справі № 916/2900/18 безпосередньо до Касаційного господарського суду.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 11.09.2019 у справі № 916/2900/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Brualla Gomez de La Torre v. Spain, 19.12.1997, Repotrs 1997-VIII, п. 35).

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 встановлено у розмірі 1921,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову в даній справі є стягнення 4 080 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення з касаційною скаргою становить 102 571, 2 грн. (4 080 дол. США x 25,14, де 25,14 - 1,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на день звернення з касаційною скаргою), а, отже, ціна позову у справі №916/2900/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України. Наявності таких випадків з матеріалів даної касаційної скарги не вбачається і скаржником не наведено та не обґрунтовано.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що вказана справа має виняткове значення для відповідача, хоча ціна позову не перевищує 100 прожиткових мінімумів, однак для відповідача, фізичної особи - підприємця, стягнення з нього 4 000 доларів США є дуже значимою сумою. Тим більше, як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконав усі умови договору, укладеного шляхом обміну електронними повідомленнями і прийняття обома сторонами до виконання: позивач сплатив обумовлену суму, а відповідач виготовив та передав обумовлений товар. Дійсний спір виник виключно щодо якості товару, однак суди на користь позивача вирішили цей спір на іншій правовій підставі, застосовуючи надмірний формалізм, визнали неукладеним договір на підставі невідповідності договору вимогам відомчого наказу 2001 року - через відсутність номеру договору та інших несуттєвих реквізитів. Як наслідок, у відповідача відсутній поставлений ним товар, і при цьому з нього підлягають стягненню кошти, які отримані ним за відповідний поставлений товар.

Також скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Відповідач наголошує, що судами двох інстанцій повністю проігноровано такі процесуальні новели ГПК України, що були введені в дію з 15 грудня 2017 р. та які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики як письмове опитування учасників справи як свідків та електронні докази.

Касаційний господарський суд вважає, що скаржником не доведено, що саме дана справа має виняткове значення для відповідача, зокрема, що дана сума з врахуванням його майнового стану та доходів є дійсно значимою для нього, а також наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки скаржником, зокрема, не надано доказів відсутності єдиної правозастосовчої практики по аналогічним спорам, тому у Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 у справі №916/2900/18, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колібабчука Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 у справі №916/2900/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський