номер провадження справи 9/84/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 Справа № 908/1115/19

м.Запоріжжя

За позовом: Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, (72401, Запорізька область, смт. Приазовське, вул. Покровська, буд. 31)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", (72454, Запорізька область, Приазовський район, село Степанівка Перша, вул.Мартинова, буд. 1-А)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Степанівська Перша сільська рада Приазовського району Запорізької області, (72454, Запорізька область, Приазовський район, с. Степанівка Перша, вул. Мартинова, буд. 1Б)

про визнання недійсним договору оренди землі

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Зубов Г.О., довіреність № 01-34/0051 від 22.01.2019;

від відповідача: Шумейко І.П., ордер серія ЗП № 127886 від 27.05.2019;

від третьої особи: Писаренко С.Ю., довіреність № б/н від 26.06.2019

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приазовської районної державної адміністрації до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" про визнання недійсним договору оренди землі від 27.02.2009, укладеного між Приазовською районною державною адміністрацією та ТОВ "Агротіс".

Ухвалою суду від 16.05.2019 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03.06.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1115/19, присвоєний номер провадження 9/84/19, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.07.2019. Ухвалою суду від 01.07.2019 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Степанівську Першу сільську раду, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів - до 02.09.2019 включно, підготовче засідання відкладено на 07.08.2019. Ухвалою суду від 07.08.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.08.2019. В судовому засіданні 30.08.2019 оголошувалась перерва до 03.09.2019.

03.09.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням уточненої позовної заяви, що надійшла до суду після залишення позовної заяви без руху, які мотивовано, зокрема, наступним. 18.02.2009 було прийнято розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації від 18.02.2009 № 85 «Про визначення переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду ТОВ «Агротіс» земельної ділянки площею 78,7 га, розташованої на території Новокостянтинівської сільської ради. 27.02.2009 був погоджений договір оренди та додатки до нього. Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 24.11.2018№ 617 скасовано розпорядження голови Приазовської РДА № 85 від 18.02.2009. У договорі оренди земельної ділянки від 27.02.2009 між ТОВ «Агротіс» та Приазовською РДА відсутні істотні умови договору оренди, визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутній акт приймання-передачі земельної ділянки, її кадастровий номер, відсутні підписи сторін на додатках до договору, документи які б свідчили про державну реєстрації договору, що свідчить про невідповідність оспорюваного договору вимогам законодавства та недодержання вимог законодавства в момент йог укладення. У зв`язку з чим, просив визнати недійсним договору оренди землі. Позов обґрунтовано ст.ст. 73, 125,152, 201 земельного кодексу України, ст.ст. 203, 215, 216, 648 ЦК України, ст.ст. 4-6, 11, 15, 17, 19 Закону України «Про оренду землі», ст. 2 Закону України «Про орендну плату за землю», ст.ст. 13,15 Закону України «Про оцінку земель», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 1 України Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок і земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 № 92/2002.

28.05.2019 до суду від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності та відзив на позовну заяву. 28.05.2019 надійшов відзив на позов та 18.06.2019 - відзив на уточнену позовну заяву, які прийняті судом до розгляду.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, зокрема, про наступне. Оспорюваний позивачем договір оренди укладався у повній відповідності із законодавством, чинним на день його укладення, зокрема, ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", п. 12 постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)", п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України та Законом України "Про оренду землі". Тому немає підстав для визнання його недійсним, а отже, в позові належить відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Крім того, у відзиві зазначено, що ТОВ «Агротіс» вважає, що позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності про застосування якої було подано окрему заяву.

У відзиві вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, понесених в зв`язку із розглядом справи - витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 12000 грн. 09.08.2019 подано заяву про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.

Третя особа надала письмове пояснення щодо позову та відзиву в якому зазначила, що Степанівська Перша сільська рада є правонаступником Новокостянтинівської сільської ради. Як вбачається зі змісту договору оренди землі, в ньому містяться всі необхідні істотні умови, зокрема: умови використання земельної ділянки (п.2.1 договору); умови збереження стану об`єкту оренди (п. 3 договору); умови передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві (п. 3 договору). Також, в договорі вказано площу і місце розташування земельної ділянки, вказано строк дії договору та зазначено розмір орендної плати та порядок зміни розміру орендної плати. Таким чином, посилання позивача на відсутність істотних умов договору оренди вважає помилковими. Місце розташування земельної ділянки було погоджено головою Новокостянтинівської сільської ради шляхом зазначення про це на викопіюванні із карти-схеми поділу земель колишнього КСП «Дума Леніна». Межі земельної ділянки встановлено в натурі шляхом підписання кадастрового плану. Таким чином межі були визначені та підтверджуються документально. Також третя особа зазначає, що оскільки зміна цільового призначення земель, у зв`язку з передачею їх в оренду ТОВ "Агротіс" на підставі розпорядження № 85 від 18.02.2009 не проводилась, то і проект відведення вказаної земельної ділянки (на час прийняття цього розпорядження та укладення договору оренди) не повинен був розроблятися. Стосовно розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації № 617 від 23.11.2018, то вказаним розпорядженням не припинялася дія договору оренди та не робилося ніякої правової оцінки договору оренди між Приазовською районною державною адміністрацією і ТОВ "Агротіс". Про це зазначила сама Запорізька обласна державна адміністрація в своєму листі від 19.03.2019. Крім того, третя особа зазначила, що позивач дійсно пропустив трирічний строк позовної давності, який слід обчислювати з моменту укладення договру. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» від 18.02.2009 № 85, враховуючи розпорядження голови райдержадміністрації від 02.09.2008 № 567 «Про визнання земельних часток (паїв) не витребуваними та проведення конкурсу з продажу права на оренду земельної ділянки, ТОВ «Агротіс» визнано переможцем конкурсу з продажу права на оренду на земельну ділянку 78,7 га, розташованої на території Новокостянтинівської сільської ради; надано в оренду ТОВ «Агротіс» земельну ділянку площею 78,7 га (пасовища) (не витребувані земельні частки (паї)), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельну ділянку; затверджено умови договору оренди; зобов`язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди земельних часток (паїв).

Між Приазовською районною державною адміністрацією (Орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» (Орендар) було Договір оренди земельної частки (паю), згідно з п. 2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не витребувані земельні частки паї розміром - 78,7 га (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів-схем, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до розділу 2 договору передбачено, що за користування вказаними в договорі невитребуваними земельними частками Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у грошовій формі у розмірі за один календарний рік 31480,00 грн., за місяць - 2623,00 грн. на загальну площу.

Згідно з п. 2.3 вказаного договору, договір оренди на невитребувані земельні частки (паї) укладено до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, але в будь-якому випадку не більш ніж на 49 років.

Договір може бути припинений у будь-який час за взаємною згодою сторін або за вимогою однієї і сторін договору за письмовим попередженням про це другої сторони за 3 місяці по закінченню сільськогосподарського року.

Сторони не мають права відмовитись від виконання умов цього договору в односторонньому порядку, окрім невиконання пунктів г), г'), д) ст. 141 Земельного кодексу України та ст.ст. 782, 783 Цивільного кодексу України.

Невід`ємними частинами договору є: розрахунок орендної плати; акт встановлення між ділянки в натурі; кадастровий план; експлікація земельних ділянок.

Даний договір зареєстрований 27.02.2009 у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Новокостянтинівської сільської ради за № 4.

03.07.2018 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства за результатами якої винесено припис № 311/0/92-18-ДК/0052Пр/03/01-18, яким приписано: у 30-денний термін усунути виявлене правопорушення земельного законодавства, шляхом припинення дії розпорядження Приазовської РДА при передачі в оренду ТОВ "Агротіс" земельних часток (паїв), в тому числі за договором оренди на невитребувані земельні частки (паї) 78,7 га (пасовища) для ведення сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів Новокостянтинівської сільської ради за № 4 від 27.02.2009. В цьому приписі встановлено в діях Приазовської райдержадміністрації, при прийнятті розпоряджень, порушення вимог ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), оскільки в оренду можуть передаватися вже саме земельні ділянки, а не земельні частки (паї)" та встановлено, що в договорі оренди в порушення постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073 відсутній запис про здійснення державної реєстрації у відповідному управлінні (відділі) земельних ресурсів, у зв`язку з чим договір є нечинним.

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації від 10.07.2018 № 260 «Про усунення порушень вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» на виконання припису Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 03.07.2018 № 311/0/92-18-ДК/0052Пр/03/01-18, з метою усунення виявлених під час перевірки порушень щодо додержання (виконання) вимог земельного законодавства, зобов`язано вжити таких заходів: зокрема, договір оренди земельної частки (паю) від 27.02.2009, укладений між Приазовською районною державною адміністрацією (орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» про передання Орендарю в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) розміром 78,7 га (пасовища), які розміщені а межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів - схем, визнати нечинним, а розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації від 18.02.2009 № 85 «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» - таким, що втратило чинність.

В подальшому Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617, керуючись ч. 8 ст. 118 Конституції України, ч. 3 ст. 33, ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», враховуючи листи Приазовської райдержадміністрації та з метою приведення у відповідність з вимогами чинного законодавства, зобов`язано скасувати розпорядження голови Приазовської обласної державної адміністрації, в тому числі і розпорядження від 10.07.2018 № 260 «Про усунення порушень вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» та від 18.02.2009 № 85 «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс».

Виходячи з приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" від 10.07.2018 № 2498-VIII, з 01.01.2019 повноваження щодо розпорядження землями колективної власності перейшли до територіальної громади.

Відповідно до рішення № 11 від 31.05.2018 «Про початок реорганізації Георгіївської сільської ради, Новокостянтинівської сільської ради, Чкаловської сільської ради шляхом приєднання до Степанівської Першої сільської ради» Степанівська Перша сільська рада Приазовського району Запорізької області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Новокостянтинівської сільської ради.

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.04.2019 у справі № 910/1674/19 за позовом ТОВ «Агоротіс» до Запорізької обласної державної адміністрації розпорядження, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приазовської районної державної адміністрації, розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617 в частині скасування розпоряджень голови Приазовської районної державної адміністрації, в тому числі: розпорядження від 18.02.2009 № 85 «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» визнано незаконним та скасовано. Вказане рішення на даний час не набрало законної сили. Подано апеляційну скаргу, яка станом на 03.09.2019 не розглянута.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на скасування через незаконність розпорядження Приазовської райдержадміністрації № 85 від 18.02.2009, на підставі якого було укладено договір, позивач у даній справі № 908/1115/19 - Приазовська районна державна адміністрація, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про визнання оспорюваного договору оренди земельної частки (паю) недійсним з підстав недодержання в момент його укладення вимог законодавства.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статей ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За змістом ст.ст. 2, 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 93 цього Кодексу, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до пункту 17 розділу Х Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю (пункт 16 Перехідних положень земельного кодексу України).

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

- розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; - приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); - уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

- уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

- укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

- сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

- надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку;

- приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.

Згідно з пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 04.02.2004 № 122, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

На момент укладення спірного договору оренди стаття 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» мала наступну редакцію: Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Отже, за змістом положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Із вищенаведеного випливає, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) є необхідним лише в разі виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) за заявами останніх.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.07.2017 у справі № 922/3311/16.

Нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка має тимчасовий правовий статус, оскільки в будь-який момент власники паїв можуть виділити в натурі належні їм земельні ділянки. При виділенні ділянки в натурі власнику паю - складається проект землеустрою. При наданні в оренду нерозподіленої земельної ділянки проект землеустрою не складається.

Отже, твердження Приазовської обласної державної адміністрації про те, що передача в оренду нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок власників земельних часток (паїв), які не виділені в натурі (на місцевості) цим власникам (пасовища, сіножаті, багаторічні насадження), у порядку встановленому ст. 13 вищевказаного Закону можлива тільки після розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та її затвердження, є безпідставним.

При цьому, суд звертає увагу на те, що висновком Новокостянтинівської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 06.06.2001 (т.1 а.с. 151) була погоджена технічна документація по складанню схеми поділу земель колишнього КСП "Дума Леніна" Приазовського району Запорізької області (т. 1 а.с.140-190), а 17 липня 2001 розпорядженням Приазовської районної ради Запорізької області № 132 затверджено схему поділу земельних часток (паїв).

Як встановлено вище, місце розташування нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки визначено на підставі викопіювань із карти-схеми поділу земель колишнього КСП «Дума Леніна». Довжину меж земельної ділянки, її площу, поворотні точки, відносне розташування меж, та суміжних землевласників - відображено на кадастровому плані. Викопіювання та кадастровий план, що є невід`ємними частинами договору оренди, погоджено та підписано в.о. начальника районного відділу земельних ресурсів у Приазовському районі Запорізької області, землевпорядником та головою Новокостянтинівської сільської ради.

У приписі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 311/0/92-18-ДК/0052Пр/03/01/-18 від 03.01.2018 визначено, що Розпорядження Приазовської РДА прийняте з порушенням ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки в оренду можуть передаватися саме земельні ділянки, а не земельні частки (паї).

Разом з тим, законодавство не містить заборони щодо надання в оренду земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з приписами п.п. 2, 3, 12 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 № 2073 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи.

Матеріалами справи підтверджується, що оспорюваний договір оренди, укладений на підставі розпорядження Приазовської обласної державної адміністрації № 85 від 18.02.2009 та був зареєстрований Новокостянтинівською сільською радою, що свідчить про його державну реєстрацію у встановленому порядку.

В договорі оренди земельної частки (паю), зареєстрованому 27.02.2009, погоджено всі необхідні істотні умови, зокрема: вказано площу земельної ділянки в гектарах, умови використання земельної ділянки; умови збереження стану об`єкта оренди; умови передачі земельної ділянки орендарю (в розділі 3 договору): згідно планів-схем, які є невід`ємною частиною цього договору; факт приймання-передачі земельної ділянки слідує з самого договору, фактичне користування земельною ділянкою відповідачем не заперечується. Дата укладення договору, в даному випадку, відповідає даті набрання ним чинності, а саме: з моменту реєстрації договору у встановленому порядку - 27.02.2009. Відсутність підписів сторін у додатках до договору не є підставою для визнання договору недійсним.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

В розділі 2.2 договору визначено розмір річної та щомісячної орендної плати, а саме - за один календарний рік 31480,00 грн., за місяць - 2623,00 грн. Передбачено індексацію орендної плати та її перегляд кожні 3 роки. Доказів звернення протягом всього строку дії договору до орендаря з приводу перегляду орендної плати, у зв`язку з її неналежним розміром на тих підставах, що викладено у позовній заяві (нормативна грошова оцінка), позивачем не надано.

Згідно з приписами ст. 15 ЦК України, ст. 20 ГК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

За змістом ст. 2 ГПК України суд при здійсненні судочинства зобов`язаний керуватися принципами верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписами ст.ст. 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини (Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

В силу статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Крім вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує зі змісту розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації № 260 від 10.07.2018 та розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 24.11.2018№ 617, визнання договору оренди нечинним, а розпорядження голови Приазовської РДА № 85 від 18.02.2009 (яким ТОВ «Агротіс» визнано переможцем конкурсу та вирішено надати останньому в оренду земельну ділянку), таким, що втратило чинність, та його скасування, приймалися з метою усунення порушень щодо додержання вимог земельного законодавства та приведення у відповідність до вимог чинного законодавства. Вимоги про визнання недійсним договору заявлено позивачем - Приазовською райдержадміністрацією, насамперед на тій підставі, що вказане розпорядження було скасовано через незаконність.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Європейський суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Зокрема, Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Рішенням Європейського Суду з права людини від 24.06.03 № 4277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мірне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним акту місцевого органу влади, згідно якого отримано право користування землею від держави та подальше позбавлення його цього права лише на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Підсумовуючи вищенаведене, наявність порушень законодавства при укладенні договору, на які посилається позивач, обґрунтовуючи вимоги про визнання недійним договору оренди земельної ділянки, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку із чим у задоволенні позову судом відмовляється.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності (за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення) лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача та наявності підстав для визнання договору недійсним, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. На підставі викладеного, питання про застосування строків позовної давності, про що заявлено відповідачем в своїй заяві, судом не розглядалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Відповідачем заявлено про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За містом ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Надані відповідачем матеріали свідчать, що 14.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротіс" та Адвокатським об`єднанням "Гладкий, Яценко та Партнери" укладено договір про надання правової (професійної правничої) допомоги. 01.07.2019 підписана додаткова угода № 1 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 14.02.2018.

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу (далі - правова допомога) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань (п. 1.1.1); складення позовних заяв. заяв, скарг, адвокатських запитів, процесуальних та інших документів правового характеру (п.1.1.2); представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п.1.1.4) тощо.

Згідно з п.1.2 договору, сторони підтверджують, що представляти інтереси Клієнта без додаткових повноважень мають право усі учасники Адвокатського об`єднання.

Відповідно до п. 4.1 договору, розмір гонорару становить 1000 грн. за 1 годину наданої правової допомоги.

Гонорар сплачується Клієнтом у готівковій або безготівковій формі на підставі підписаних сторонами актів здачі-прийняття наданих послуг, в яких сторони визначають перелік наданих послуг, суму витрачених Адвокатським об`єднанням годин (станом на день підписання акта) і загальний розмір гонорару (п. 4.2. договору).

Правову допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, Клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, яка зазначається в рахунку та акті здачі-прийняття наданих послуг в гривні без ПДВ (п. 4.3. договору).

Представництво відповідача у даній справі здійснювалось адвокатом Шумейком Іваном Павловичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002116 від 09.04.2019, ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 127886 від 27.05.2019.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат відповідачем надано завірену копію акту здачі - прийняття наданих послуг № 247 від 01.07.2019, згідно з яким розмір гонорару за представництво інтересів відповідача склав загальну суму 38500,00 грн., в тому числі у справі №908/1115/19 - 13000 грн.

Акт здачі - прийняття наданих послуг містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених відповідачем витрат, зокрема, на виконання умов договору Адвокатське об`єднання надало, а Клієнт прийняв наступні юридичні послуги (правову допомогу):

- вивчення позовної заяви з доданими до неї документами та надання консультації

щодо способу захисту прав Клієнта;

- складання відзиву на позовну заяву в господарській справі № 908/1115/19;

- складання заяви про застосування позовної давності в господарській справі №908/1115/19;

- складання заяви про залучення третьої особи у справі №908/1115/19;

- підготовка до участі та участь в підготовчому засіданні у справі №908/1115/19 01.07.2019.

Факт оплати відповідачем професійної правничої (правової) допомоги, наданої у справі, підтверджується завіреною копією платіжного доручення № 1098 від 02.07.2019 на суму 38 850,00 грн. (за наданими послугами за чотирма справами).

Розмір витрат, понесених ТОВ "Агротіс" на професійну правничу допомогу у даній справі № 908/1115/19, складає 13000 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17, де зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі критерії на практиці застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, що згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України підлягає застосуванню судом як джерела права.

Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У справі «East/West Alliance Limsted» проти України, заява № 19336/04 (п. 269) Суд зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити суму в якості гонорару та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

З огляду на критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, що наведені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуючи складність та обставини справи, обсяг виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу в розмірі 9100 грн. (70% від заявленої суми).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, (72401, Запорізька область, смт. Приазовське, вул. Покровська, буд. 31) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", (72454, Запорізька область, Приазовський район, село Степанівка Перша, вул.Мартинова, буд. 1-А) суму 9100 (дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний тест рішення складено та підписано 13.09.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва