ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.09.2019 Справа № 910/8142/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Биковій Я.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ

до відповідача: Акціонерного товарситва К.ЕНЕРГО, м. Курахове, Донецька область

про стягнення 255151,03грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ звернулось до господарського суду м. Києва з позовними вимогами до Акціонерного товарситва «Київенерго», м. Курахове, Донецька область про стягнення 255151,03грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.06.2019 позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ до Акціонерного товарситва «Київенерго», м. Курахове, Донецька область про стягнення 255151,03грн. разом з доданими до неї матеріалами направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

24.07.2019 матеріали справи №910/8142/19 надійшли на адресу господарського суду Донецької області.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 11, 95, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 205, 222 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав наступні документи: договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999 з додатками та додатковими угодами; акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.04.2018; акт приймання-передавання товарної продукції №4/2018-31215 від 30.04.2018, платіжне доручення від 13.03.2018; лист №1114-1-2/609 від 03.04.2019 та претензію №11Ю-16-52/19п від 17.04.2019 з доказами їх направлення.

Ухвалою суду від 25.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 910/8142/19, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу надати заперечення у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

09.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування посилався на те, що позивач не надав доказів того, що підстави набуття коштів відпали, зокрема, доказів розірвання договору у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, а також зазначив, що акт звірки не є документом, що підтверджує наявність зобов`язань за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам до первинних документів. Крім того, зазначив, що в травні 2018 року позивачу було поставлено товарної продукції та нараховано до сплати 280,39грн., на підтвердження надав акт приймання-передавання товарної продукції №5/2018-312185 від 31.05.2018.

За даними отриманого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, встановлено зміну найменування підприємства відповідача, яким на теперішній час є «Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО"».

Зміна найменування юридичної особи не має наслідком процесуальну дію, передбачену ст.52 Господарського процесуального кодексу України, але враховується у подальшому.

09.09.2019 від позивача надійшло клопотання від 04.09.02019 про поновлення пропущеного строку для подання відповіді на відзив, в якому останній, посилаючись на розгалужену структуру регіональної філії та необхідність погодження відповіді з низкою структурних підрозділів регіональної філії просив визнати поважною причину пропуску строку на подання відповіді на відзив та поновити вказаний строк.

Разом з клопотанням позивач надав відповідь на відзив від 04.09.02019, в якій останній посилався на те, що зобов`язання сторін за договором припинились з 01.05.2018 на підставі рішення Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581. Також надав на підтвердження факту переплати позивачем коштів платіжні доручення, акти приймання-передавання товарної продукції, акти звіряння розрахунків за теплову енергію.

За приписами ст. 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

В ухвалі від 25.07.2019 суд встановив строк позивачу для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ, який не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи, що позивач отримав копію відзиву 22.08.2019, п`ятиденний строк для подання відповіді на відзиву сплинув 27.08.2019.

Причини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позовну заяву є поважними та обґрунтованими.

Представник позивача в судове засідання 18.09.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви (а.с. 81).

Представник відповідача в судове засідання 18.09.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.08.1999 між відповідачем (енергопостачальна організація) та позивачем (абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором (п.1.1 договору).

Згідно п.2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.2.3.1 договору абонент зобов`язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначенні у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

В додатку №4 до договору сторони передбачили порядок розрахунків за теплову енергію.

Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України Про заставу, як засіб гарантії спожитої теплової енергії (п.2 додатку №4 до договору).

Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районі теплозбуту №1 за адресою: вул. Жилянській, буд. 63: табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період; акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки «Абонент» повертає в РВТ) (п.5 додатку №4 до договору).

Відповідно до п.8.1 договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999.

Договір припиняє свою дію в випадках: закінчення строку на який він був укладений; взаємної згоди сторін про йог припинення; прийняття рішення господарським судом; передбачених п.6.4.1.договору; ліквідації сторін (п.8.2 договору).

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1693 від 27.12.2017р. комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуте з володіння та користування публічного акціонерного товариства «Київенерго» після припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27.09.2001р., укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»; комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» зобов`язано забезпечити здійснення усіх необхідних заходів, пов`язаних з прийманням-передачею майна.

Рішенням Київської міської ради від 24.04.2018р. №517/4581 для забезпечення неперервності технологічного процесу виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Києва та недопущення виникнення позаштатних ситуацій під час опалювального сезону 2018/2019 років вирішено продовжити дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 № 128/1105, від 21.12.2000 № 129/1106, від 21.12.2000 № 131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 № 31/88, від 28.09.2006 № 102/159, від 26.04.2007 № 474/1135, від 23.10.2013 № 274/9762, від 28.07.2016 № 854/854, від 20.06.2017 № 439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 № 1868) (далі - Угода), щодо:

- користування майном ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (завод «Енергія»), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго», до 31 липня 2018 року включно;

- користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго», крім майна, зазначеного у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення, до 30 квітня 2018 року включно.

На виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999, позивачем з метою отримання теплової енергії перераховано у 2018 році на рахунок відповідача передплату у розмірі 700000,00грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Як зазначає позивач, відповідач поставив теплову енергію на суму 476439,19грн., на підтвердження надав акти приймання-передавання товарної продукції: №1/2018-312185 від 31.01.2018, №2/2018-312185 від 28.02.2018, №3/2018-312185 від 31.03.2018, №4/2018-312185 від 30.04.2018.

30.04.2018 сторони підписали та скріпили печатками акт звіряння розрахунків за теплову енергію за договором №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999, відповідно до якого станом на 01.05.2018 сальдо розрахунків за теплову енергію склало 255151,03грн.

03.04.2019 позивач направив відповідачу лист №1114-1-2/609 від 03.04.2019 щодо повернення попередньої оплати у розмірі 255151,03грн. Лист отриманий відповідачем 05.04.2019.

17.04.2019 позивач направив відповідачу претензію вих. №11Ю-16-52/19п від 17.04.2019, у якому просив останнього повернути сплачені ПАТ «Укразалізниця» кошти у сумі 255151,03грн. Претензія отримана відповідачем 22.04.2019, однак залишена без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999 за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.01.2018 сальдо розрахунків за теплову енергію станом на 01.01.2018 складало 31519,22грн.

Судом встановлено факт того, що на виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999, позивачем у 2018 році з метою отримання теплової енергії перераховано на рахунок відповідача передплату у розмірі 700000,00грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Водночас, фактично відповідач надав послуги не на всю суму попередньої оплати.

Позивач на підтвердження факту постачання теплової енергії надав акти приймання-передавання товарної продукції: №1/2018-312185 від 31.01.2018, №2/2018-312185 від 28.02.2018, №3/2018-312185 від 31.03.2018, №4/2018-312185 від 30.04.2018 на загальну суму 476439,19грн.

З матеріалів справи вбачається, що в травні 2018 року між сторонами були здійснені перерахунки (промисловість та інші), за якими позивачу було нараховано до сплати 280,39грн. та проведено зарахування, що підтверджується відповідним актом приймання-передавання товарної продукції №5/2018-312185 від 31.05.2018.

Таким чином, сума здійсненої позивачем переплати за теплову енергію за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999, яка підлягає повернекнню, становить 254870,64грн.

Факт переплати позивачем на користь відповідача за договором у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999 підтверджується також актом звіряння розрахунків за теплову енергію, складеним станом на 30.04.2018.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1389/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідач був обізнаний з рішеннями Київської міської ради про строк дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001р. до 26.04.2018р., її припинення з 27.04.2018р., наявності права користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ Київенерго, до 30 квітня 2018 року включно та неможливість виконання своїх обов`язків перед позивачем з цього строку, а тому, діючи добросовісно, повинен був повідомити позивача про неможливість виконання свого зобов`язання за договором та повернути зайво отримані від позивача кошти в сумі 254870,64грн.

Вказане свідчить про винну неможливість виконання відповідачем свого зобов`язання за укладеним договором, що має наслідком трансформацію зобов`язання відповідача за вказаним договором, а саме припинення зобов`язання з поставки теплової енергії та виникнення зобов`язання з повернення виконаного позивачем зобов`язанням зі сплати коштів в сумі 254870,64грн.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За приписами частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Водночас, суд зазначає, що оскільки з 30.04.2018р. АТ "Київенерго" було позбавлене права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам і у останнього була відсутня можливість в подальшому надавати зазначені послуги, то фактично, починаючи з 01.05.2018р., теплова енергія позивачу відповідачем не поставлялась.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у поверненні позивачу грошових коштів, збережених без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до змісту ст.1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір, на підставі якого позивачем було сплачено кошти, що позивач просить стягнути, однак зобов`язання за цим договором припинилось у зв`язку з неможливістю виконання, в тому числі зобов`язання відповідача щодо надання послуг з постачання теплової енергії, за яким відповідачем було набуто грошові кошти, зокрема, у надмірному розмірі 254870,64грн., суд доходить висновку, що у зв`язку з припиненням зобов`язання за таким договором, правова підстава набуття відповідачем коштів від позивача відпала, а отже майно - грошові кошти - є таким, що збережене відповідачем без достатньої правової підстави.

З огляду на наведене, за відсутності спеціальних норм, які регулюють порядок повернення грошових коштів за договором про надання послуг, правова підстава набуття яких відпала, позивач вправі вимагати повернення йому безпідставно збережених відповідачем грошових коштів за ст.1212 Цивільного кодексу України, в сумі 254870,64грн.

Судом встановлено, що лист позивача №1114-1-2/609 від 03.04.2019 щодо повернення попередньої оплати у розмірі 255151,03грн. отриманий відповідачем 05.04.2019. Претензія №11Ю-16-52/19п від 17.04.2019 з такою самою вимогою була отримана відповідачем 22.04.2019.

Доказів повернення відповідачем вказаних грошових коштів позивачу суду не надано.

Таким чином, оскільки ПАТ Київенерго припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання, та відповідно позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки згідно договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №312185 гр.96 (ПЗШ-03433/НЮ) від 25.07.1999 на постачання теплової енергії у гарячій воді, враховуючи, приписи ст.1212 Цивільного кодексу України, позовні вимоги про повернення суми безпідставно набутого майна (грошових коштів) підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 254870,64грн.

Витрати з оплати судового збору у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ до Акціонерного товариства К.ЕНЕРГО, м. Курахове, Донецька область про стягнення 255151,03грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» (85612, Донецька область, Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5; ) в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ЄДРПОУ філії 40081221) суми безпідставно набутого майна (грошових коштів) у розмірі 254870,64грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 1918,89грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписаний 18.09.2019.

Суддя Я.О. Левшина