РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2019Справа № 910/13366/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (06365, Туреччина, м. Анкара/Алтиндаг, Караджеон р-н, вул .1645, буд.9 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгпром" (02166, м. Київ, просп. Лісовий, 25)

про визнання недійсним договору про переробку брухту

за участю представників

від позивача: Стусова Ю.М.

від відповідача: Альошин О.Ю.

В судовому засіданні 18.09.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.) (надалі- позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгпром" (надалі - відповідач) про визнання недійсним договору про переробку брухту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що укладений між сторонами договір №001 від 09.03.2016 про переробку брухту, що містить дорогоцінні метали, був підписаний з боку позивача ОСОБА_1 , який ніколи не займав посаду директора EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S., не міг діяти від імені позивача на підставі Статуту та відомості про якого ніколи не вносились до Торгового реєстру, який ведеться Торгово-промисловою палатою м. Анкара. Таким чином, за твердженням позивача, існують підстави для визнання недійсної арбітражної угоди, укладеної у вигляді арбітражного застереження, що міститься в п. 8.3. розділу 8 договору №001 від 09.03.2016, та безпосередньо самого договору про переробку брухту, що містить дорогоцінні метали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.11.2018.

25.10.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява відповідача про закриття провадження у справі № 910/13366/18. В обґрунтування вказаної заяви, відповідач зазначає, що п. 8.3. Договору № 001 від 09.03.2016 про переробку брухту, що містить дорогоцінні метали передбачено про те, що у разі сторони не можуть дійти згоди шляхом переговорів протягом 30 календарних днів від дня перших переговорів, то всі спори та непорозуміння належать передачі на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України. Так, Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України прийнято рішення по справі АС № 272т/2017 про задоволення позовних вимог ТОВ "Драгпром" до EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. про стягнення збитків та арбітражного збору всього у розмірі 542 994, 12 доларів США за договором № 001 про переробку брухту, що містить дорогоцінні метали, укладеним 09.03.2016. Отже, відповідач вважає, що позивач свідомо не повідомив Господарським суд міста Києва про рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, оскільки приймав участь у розгляді справи АС№272т/2017. На думку відповідача, спір, який виник між сторонами не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та має вирішуватись у порядку Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

07.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи договору про надання правничої допомоги № 038/18 від 22.10.2018, ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності № 265/н, корінець чека № 1 від 23.10.2018.

07.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли додаткові пояснення позивача, з яких вбачається, що Договір № 001 від 09.03.2016 підписав від імені позивача ОСОБА_1 як директор, що діє на підставі Статуту. Проте, позивач звертає увагу, що ОСОБА_1 ніколи не обирався директором позивача та не міг діяти на підставі Статуту та відомості про нього ніколи не вносились до Реєстру компаній м. Анкара, Туреччина, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. Також, позивача зазначає, що немає можливості надати суду оригінал договору № 001 від 09.03.2016, оскільки такий договір підписаний ОСОБА_1, який не є директором позивача, а тому позивач немає оригіналу спірного договору, та надає суду копію апостильованого Свідоцтва про Статути EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. від 26.09.2018.

Крім цього, 07.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові заперечення позивача на заяву відповідача про закриття провадження у справі, в яких позивач вказує, що арбітражне застереження, яке міститься у спірному договорі, підписано особою, яка ніколи не була директором позивача та не мала повноважень на підписання спірного договору, а також передачу спорів на розгляд МКАС. Позивач вважає, що наявність рішення МКАС у справі АС№ 272т/2017 від 25.05.2018 не впливає на право позивача звернутися до суду із позовом про визнання недійсним договору, оскільки предметом спору у справі АС№ 272т/2017 є стягнення збитків за спірним договором. Також, позивач звертає увагу, що у разі предмет спору полягає у визнанні арбітражної угоди недійсної та подана заява про перебачу спору на розгляд арбітражного суду, суд зобов`язаний повно та всебічно дослідити визначені позивачем підстави недійсності такої угоди та надати їм правову оцінку, встановивши її незаконність, вирішити спір по суті. Проте, у разі не встановлення судом порушень при укладанні угоди, господарський суд залишає позов без розгляду. Позивач вважає, що подана заява відповідача про закриття провадження у справі не відповідає чинному законодавству, оскільки ст. 231 ГПК України має перелік випадків, у разі настання яких можливе закриття провадження у справі, проте жодна із них не зазначена відповідачем у заяві.

07.11.2018 у судовому засіданні, суд на місці ухвалив оголосити перерву у розгляді клопотання про закриття провадження у справі та відкласти підготовче засідання на 21.11.2018.

15.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких останній просить залишити позов без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України та зазначає, що у випадку, якщо спірний договір визнаний недійсним, це не впливає на дійсність арбітражного застереження, яке передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Міжнародний комерційний арбітраж". Крім цього, відповідач підтверджує факт того, що шляхом участі у справі АС №272т/2017 позивач підтвердив дійсність арбітражного застереження та не виконав вимоги суду щодо надання доказів заперечень проти дійсності договору та/або арбітражного застереження, позивач надав пояснення по суті спору. Крім того, відповідач звертає увагу, що рішення МКАС при ТПП України у справі АС №272т/2017 було скасовано та розгляд справи в тому самому міжнародному комерційному арбітражу не є неможливим.

16.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача, з якої вбачається, що на вимогу суду про надання доказів про не визнання позивачем підписання спірного договору на час розгляду справи в арбітражному суді, позивач зазначає, що арбітражним судом не досліджувались наявність чи відсутність повноважень у осіб, які підписали спірний договір, та позивач не визнавав, що спірний договір був підписаний уповноваженою особою від імені Компанії.

20.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення позивача на пояснення відповідача в заяві від 15.11.2018, в яких позивач вважає, що на підставі ст. 75 ГПК України, обставини встановлені в рішенні МКАС підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи в господарському суді. Також, позивач звертає увагу, що не погоджуючись із рішенням МКАС подано заяву про його скасування. Позивач вказує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що представники позивача стверджували про безспірність підписання договору під час розгляду справи в МКАС, крім посилання на текст рішення. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження заяв відповідача про здійснення ТОВ "Драгпром" заходів на виконання рішення МКАС за місцезнаходженням боржника.

21.11.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про зупинення розгляду справи до набрання законної сили рішення суду у справі № 824/204/2018 про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 25.05.2018 у справі АС №272т/2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 залишено без розгляду позовну заяву EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S до Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгпром" про визнання недійсним договору про переробку брухту на підставі п. 7 ч. 1 ст. ст. 226 ГПК України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 апеляційну скаргу Evciler Kimya Madencilik Ve Deg Met.San.Tic.A.S на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.11.2018р. у справі №910/13366/18 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2019 касаційну скаргу Evciler Kimya Madencilik Ve Deg Met. San.Tic.A.S задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі № 910/13366/18 скасовано.

09.04.2019 справу № 910/13366/18 направлено для продовження розгляду до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 призначено підготовче засідання на 15.05.2019.

11.05.2019 через загальний відділ діловодства надійшли додаткові пояснення відповідача, відповідно до яких останній зазначає, що спірний договір містить арбітражне застереження, що передбачає компетенцію МКАС при ТПП України розглядати спори щодо дійсності договору. Крім того, відповідач просив суд залишити позову без розгляду та направити сторін в арбітраж.

15.05.2019 через загальний відділ діловодства надійшли заперечення позивача щодо додаткових пояснень відповідача, відповідно до яких, позивач вважає, що обставини щодо існування арбітражної угоди має встановлюватися судом під час розгляду справи по суті. Крім того, позивач зазначає, що оскільки спір щодо визнання договору недійсним є окремим видом захисту прав та інтересів та не є таким. Що виникає в процесі виконання договору, тому вимога позивача не може розглядатися МКАС при ТПП України.

15.05.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 29.05.2019 для з`ясування додаткових обставин справи.

28.05.2019 через загальний відділ діловодства надійшло клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з розглядом Касаційним цивільним судом Верховного Суду розглядається справа №824/204/2018, в якій висновки суду мають значення для розгляду у даній справі.

29.05.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача та відкласти підготовче засідання на 14.06.2019 у зв`язку з наданням додаткових доказів по справі.

10.06.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення позивача, в якій останні вказує, що клопотання відповідача про залишення позову без розгляду вже було розглянуто судом та Касаційним господарський суд Верховного Суду скасував відповідну ухвалу, та направив справу для продовження розгляду справи. Крім того, позивач звертає увагу, що постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2019 у справі №824/204/2018 не встановлено обставин, які б перешкоджали подальшому розгляду Господарським судом міста Києва даної справи та свідчили про наявність підстав для повернення позову без розгляду.

14.06.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про призначення судово-технічної експертизи документів та доручення проведення експертизи Одеському НДІ судових експертиз, оскільки необхідно з`ясувати питання щодо використання копіювально-розмножувальної техніки при виготовленні Додатків №№5-7.

14.06.2019 у судовому засіданні представник відповідача надав додаткові пояснення щодо залишення позову без розгляду, в яких зазначив, що у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2019 у справі №824/204/2018 при з`ясуванні питання недійсності арбітражного застереження Верховний Суд не встановлював дійсність арбітражного застереження, а проаналізував вимоги позивача через призму недійсності Договору, оскільки підписання договору не уповноваженою особою не є підставою для нікчемності такого договору.

14.06.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив відмовити у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду, з підстав недоведеності відповідачем наявність обставин, визначених приписами п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, та враховуючи правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 04.03.2019 у справі № 910/1336/18.

За клопотанням представника відповідача підготовче засідання було відкладено на 02.07.2019 та встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву.

25.06.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли зауваження відповідача на протокол судового засідання від 14.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 зауваження Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгпром" на протокол судового засідання від 14.06.2019 у справі №910/13366/18 відхилені.

01.07.2019 надійшла заява позивача про доповнення підстав позову новими обставинами при збереженні первісних обставин. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що п. 10.2 спірного договору передбачено, що всі додатки та доповнення до цього договору, укладені між сторонами, є невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, за твердження позивача, визнання недійсним Додатків 5-7 до спірного договору, які в силу принципу свободи договору є обов`язковою частиною спірного договору, безпосередньо входить до предмету позову, заявленого компанією Евджилер.

У судовому засіданні 02.07.2019 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та відкласти підготовче засідання на 31.07.2019 враховуючи приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

03.07.2019 до канцелярії суду надійшов відзив, у якому відповідач зазначає, що на моменту укладення спірного договору у нього були обґрунтовані підстави вважати, що представник від імені позивача діє із належними повноваженнями. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження недобросовісності та нерозумності у поведінці відповідача позивачем не надано. Крім того, відповідач звертає увагу, що схвалення позивачем договору шляхом його виконання виключає підстави для визнання його недійсним, навіть якщо його було підписано не уповноваженою особою.

Також цією ж датою відповідачем було подано заперечення проти клопотання про призначення судово-економічної експертизи та клопотання про закриття провадження.

10.07.2019 через загальний відділ діловодства суд надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що позовна заява містить належні та допустимі докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 ніколи не був директором Компанії Евджилер та не міг діяти на підставі Статуту Компанії Евджилер. По-друге, позивач зауважує, що підписавши оскаржуваний договір відповідач підтвердив свою обізнаність із повноваженнями ОСОБА_1. По-третя, посилання відповідача на схвалення в подальшому оскаржуваного договору не відповідає дійсності, оскільки під час розгляду справи МКАС не досліджував питання дійсності договору.

19.07.2019 до канцелярії суду надійшли заперечення позивача щодо клопотання про закриття провадження у справі.

30.07.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення щодо заяви позивача про доповнення підстав позову новими обставинами при збереженні первісних обставин, у яких відповідач зазначає, що «нові обставини», на які посилається позивач у своїй заяві, суперечать та є взаємовиключними із первісними обставинами відповідно до позовної заяви від 04.10.2018 та наданими позивачем поясненнями, а також не стосуються предмета та підстав позову.

Цією ж датою відповідачем були подані заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач не погоджується із доводами позивача та зазначає, що за всіма обставинами, в момент укладення спірного договору та додатків до нього, він не знав і не міг знати про обмеження повноважень ОСОБА_1 діяти від імені позивача. Відтак, підписання договору відповідачем не свідчить про обізнаність останнього щодо обмежень повноважень ОСОБА_1 на укладення договору.

31.07.2019 до канцелярії суду надійшла заява про часткову зміну (доповнення) підстав позову, в обґрунтування якої позивач зазначає про наявність підстав вважати, що відповідні додатки до договору взагалі не могли підписуватись навіть не уповноваженою особою, оскільки були підроблені, що є додатковою підставою для визнання їх недійсними.

У судовому засіданні 31.07.2019 суд на місці ухвалив прийняти до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову в частині додаткових угод; відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки відсутні підстави передбачені ч. 4 ст. 175 ГПК України, а саме відсутнє рішення суду щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; відмовити у задоволенні клопотання позивача щодо призначення експертизи у справі, з врахуванням ст. 80 ГПК України щодо порушення строків подання доказів у справі, та як таке, що належним чином необґрунтоване та задовольнити клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання, відклавши останнє на 14.08.2019 та встановивши відповідачу строк для подання додаткових документів по справі до 08.08.2019.

09.08.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення на заяву про часткову зміну (доповнення) підстав позову. В обґрунтування наданих заперечень відповідач зазначає, що заява від 31.07.2019 не може вважатись одночасно зміною і доповненням підстав позову, а фактично становить їх зміну в частині Додатків №5-7 до договору. Змінені позивачем підстави позову ґрунтуються на припущеннях щодо обставин підписання додатків №5-7 до договору, а не на фактичних даних, підтверджених доказами. Крім того, відповідач звертає увагу на існування підстав щодо зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки останнім вчиняються дії щодо зміни підстав позову лише з однією метою, призначення експертизи у справі, що матиме наслідком затягування судового процесу.

У судовому засіданні 14.08.2019 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті на 18.09.2019.

17.09.2019 до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про витребування у відповідача оригіналу та засвідченої копії договору з додатками із поясненнями щодо поданих із позовом копій договору та додатків. В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що з огляду на непослідовну поведінку відповідача та заявлення ним в судовому засіданні 14.08.2019 про неправильність засвідчення копій договору, є необхідність у наданні відповідачем засвідчених копій договору та додатків до нього для виключення у майбутньому можливості посилання відповідача на невідповідність наданих позивачем копій оригіналам.

У судовому засіданні, призначеному на 18.09.2019, представник позивача підтримав клопотання про витребування оригіналу та засвідченої копії договору з додатками, яке просив задовольнити.

Представник відповідача заявляючи про відсутність підстав для задоволення вищевказаного клопотання додатково повідомив, що його зауваження стосувались виключно порядку завірення копії, при цьому жодних заперечень щодо змісту договору та додатків до нього у відповідача не існує. Навпаки, представник відповідача чергово звертає увагу позивача, що укладений між сторонами договір №001 від 09.03.2016 та додатки до нього є дійсним, в тому числі відповідають дійсності і копії останніх, які були долученні позивачем по матеріалів позовної заяви і будь-яких зауважень саме до змісту угод відсутні у відповідача.

Дослідивши клопотання позивача та врахувавши пояснення відповідача, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання позивача, яке має наслідком відкладення розгляду справи та відповідно затягування розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 18.09.2019 суд заслухав представника позивача, яка підтримала позовні вимоги та надала пояснення по суті спору. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 березня 2016 року між EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.), в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту товариства (надалі- виконавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Драгпром", в особі директора Левенчук Оксани, яка діє на підставі статуту товариства (надалі- замовник, позивач) був укладений Договір № 001 про переробку брухту, що містить дорогоцінні метали (надалі - договір).

За умовами п. 1.1. договору замовник зобов`язався поставити сировину - брухт, що містить дорогоцінні метали, а виконавець - надати послуги з переробки брухту і видалення дорогоцінних металів та повернути видалені дорогоцінні метали замовнику.

Вищевказаним договором було також передбачено обов`язок замовника оплатити послуги виконавця у строки і умовах, визначених договором (п. 1.2 договору), та обов`язок виконавця повернути видалені дорогоцінні метали замовнику в узгодженій з ним формі ( п. 1.3 договору).

Договір набрав чинності з моменту його підписання і діє до повного ;онання обов`язків сторонами (пункт 10.1 договору).

З метою реалізації досягнутих домовленостей та відповідно до пункту 4.1. договору сторони підписали Додатки № 1 - 4 від 24 березня 2016 та № 5- 7 від 7 листопада 2016, якими визначили конкретні умови поставки окремих партій брухту, їх переробки та повернення видалених дорогоцінних металів.

Згідно з пунктом 10.2 договору, усі додатки до договору є невід`ємною його частиною.

Пунктом 8.3. договору встановлено, що якщо сторони не можуть дійти згоди шляхом переговорів протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня перших переговорів, то всі спори та непорозуміння належать передачі на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Драгпром" звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - «МКАС при ТПП») з позовом до EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.) у зв`язку із невиконанням останньою своїх обов`язків за договором № 001 від 09.03.2016.

Так, за результатами розгляду справи Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України було прийнято рішення від 25 травня 2018 року у справі АС №282т/2017 про стягнення з EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгпром" 524 508,73 доларів США збитків та 18 485, 39 доларів США на відшкодування виплат зі сплати арбітражного збору, а всього 542 994, 12 доларів США.

19 жовтня 2018 року Evciler Kimya Madencilik VE DEG. MET. SAN. TIC. A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег. Мет. Сан. Тідж. А.С.) звернулося до апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 25 травня 2018 року у справі АС № 272т/2017.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.12.2018 у справі №824/204/2018 (провадження №2-к/824/24/2018), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23.05.2019 у справі №824/204/2018 (провадження №61-507ав19), суд відмовив Evciler Kimya Madencilik VE DEG. MET. SAN. TIC. A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег. Мет. Сан. Тідж. А.С.) в задоволенні заяви про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 25 травня 2018 року у справі АС № 272т/2017.

Позивач звертаючись з даним позовом до суду про визнання недійсної арбітражної угоди, укладеної у вигляді арбітражного застереження, що міститься у п. 8.3 договору № 001 від 09.03.2016, та про визнання недійсним договору та додатків до нього №1-4 від 24.03.2016 та №5-7 від 07.11.2016, обґрунтовує позовні вимоги відсутністю необхідних повноважень у пана ОСОБА_1 на підписання договору, оскільки останній ніколи не займав посаду директора позивача та відсутністю доказів щодо подальшого схвалення та виконання позивачем договору. Крім того, за твердженнями позивача, підписання договору відповідачем свідчить про обізнаність останнього щодо відсутності у представника позивача повноважень на підписання договору. Як на додаткову підставу для визнання недійсними додатків №5-7 до договору, позивач посилається на можливе їх підписання з боку ОСОБА_1 та накладення відтиску печатки Компанії за допомогою монтажу із застосуванням копіювально-розмножувальної та комп`ютерної техніки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України закріплене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Так, в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами 2, 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсної арбітражної угоди, укладеної у вигляді арбітражного застереження, що міститься у п. 8.3 договору № 001 від 09.03.2016, та про визнання недійсним договору та додатків до нього №1-4 від 24.03.2016 та №5-7 від 07.11.2016 позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як вбачається із преамбули договору № 001 від 09.03.2016, останній був підписаний з боку EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.) - директором ОСОБА_1, який діяв на підставі статуту товариства, та з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгпром" - директором Левенчук Оксаною, яка діяла на підставі статуту товариства.

Отже, у даній справі суд розглядає спір щодо договору, який був укладений між юридичними особами, комерційні підприємства яких знаходяться на території різних держав (України та Туреччини).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що у розділі 8. «Вирішення спорів, право, що застосовується» вищевказаний договір регулюється чинним матеріальним правом України.

Відповідно до пунктів 8.2, 8.3 договору всі непорозуміння, що виникають внаслідок або у зв`язку з цим договором, повинні вирішуватись шляхом переговорів між сторонами. Якщо сторони не можуть дійти згоди шляхом переговорів протягом тридцяти календарних днів від дня перших переговорів, то всі спори та непорозуміння належать передачі на розгляд МКАС при ТПП України.

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює, зокрема, дійсність договору та наслідки недійсності договору.

Відтак, до правовідносин між сторонами мають застосовуватись норми матеріального права України, в томі числі і в частині визнання спірної арбітражної угоди та договору недійсним.

Суд зазначає, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншими нормативно-правовими актами та установчими документами.

За твердженням позивача, підписуючи спірний договір від імені EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А .С. ) ОСОБА_1 не був уповноваженою особою позивача на підставі статуту та не займав посади директора.

Зокрема, на момент укладення спірного договору чинною була редакція статуту позивача від 13 березня 2015 року, яка залишалась без змін до 11 липня 2018 року, що підтверджується Свідоцтвом компанії від 26.09.2018 про версії редакцій статуту в період з 2014 по 2018 роки.

Відповідно до ст. 12 - 14 розділу «Представництво компанії» Статуту позивача, таке представництво здійснюється Радою Директорів, яка має право представляти компанію та приймати зобов`язання від імені компанії перед третіми особами. Усі господарські та адміністративні заходи здійснюються Радою директорів. Рада Директорів складається з трьох членів, обраних Загальними зборами. Члени Ради директорів можуть бути обрані максимум на 3 роки.

На виконання вказаних вище вимог статуту позивача, 09.03.2015 на чергових Загальних зборах Генеральної Асамблеї позивача обрано членами Ради директорів трьох осіб: Piotr Grzegorz Brzeski (Пьотра Гжегоша Бжескі), Zbignew Marek Milkiewicz ( Збігнева Марека Мількевіча ) та Levent Evciler ( Левента Евджилера ) строком на 3 роки, що підтверджується відповіддю від Торгового реєстру Торгової Палати Анкари №89430/060402/059144 від 04.09.2018 року.

В підтвердження факту відсутності пана ОСОБА_1 у складі Ради директорів позивача та обіймання ним посади директора, позивачем було надано до матеріалів справи відповідь з Торгового реєстру Торгової Палати Анкари № 89430/059868/058694 від 31.08.2018 року щодо посадових осіб, якими рішеннями уповноважено представляти та приймати зобов`язання від імені компанії, витяги з Торгового реєстру Туреччини та показання свідка (уповноваженого представника позивача Бурджу Евджилер) від 19.09.2018.

Посилаючись на вищевказані документи, позивач зазначає, що відповідач достеменно знав про такі обмеження щодо пана ОСОБА_1 , про що свідчить факт підписання відповідачем спірного договору.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Отже, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи статей 92, 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно.

Тобто, третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року справа № 668/13907/13-ц.

З матеріалів даної справи не вбачається та позивач не надано жодних пояснень та доказів на підтвердження того, що зазначені вище документи, а саме довідка та виписка з Торгового реєстру Торгової Палати Анкари та Торгового реєстру Туреччини, були доступні представнику відповідача в момент укладення договору та додатків до нього.

Отже, зазначені документи жодним чином не спростовують того, що відповідач не знав і не міг знати в момент укладення договору про будь-які обмеження представника позивача, якщо такі існували.

Відповідач на момент укладення договору добросовісно покладався на відомості, надані йому позивачем, за відсутності будь-яких обґрунтованих підстав вважати, що представник позивача діє без наданих йому повноважень.

Крім того, суд звертає увагу на положення ст. 13 Статуту позивача, відповідно до якої Рада директорів має право представляти компанію та приймати зобов`язання від імені компанії перед третіми особами. За винятком непередаваних повноважень та обов`язків Ради директорів, викладених в Законі Туреччини про комерцію; Рада директорів може передавати свої повноваження одному або кільком членам Ради директорів або будь-якій третій особі.

Тобто, з огляду на зазначене, відсутність ОСОБА_1 у складі членів Ради директорів та на посаді директора позивача, не виключала можливості на уповноваження останнього щодо підписання від імені EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.) договору № 001 про переробку брухту від 09.03.2016, в тому числі арбітражної угоди та додатків до договору.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1). Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ч. 2).

З аналізу змісту частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17, від 25.04.2018 у справі № 910/9915/17, від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17 зазначено, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Як встановлено судом, 05 жовтня 2017 року відповідач посилаючись на невиконання EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.) умов договору № 001 від 09.03.2016 щодо повернення дорогоцінних металів, звернувся до МКАС при ТПП України із позовною заявою про стягнення з компанії Евджілер збитків.

Рішенням МКАС при ТПП України від 25 травня 2018 року суд задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгпром" та стягнув з компанії Евджілер 524 508,73 доларів США збитків за невиконання умов укладеного між сторонами договору та 18 485,39 доларів США на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору.

Так, зі змісту вищевказаного рішення вбачається, що у справі АС№272т/2017 брали участь уповноважені представники EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.), які не висловлювали заперечень щодо компетенції МКАС та не оспорювали арбітражне застереження (абз. 2, 8 ст. 15).

Згідно з п.3 (ст. 14) рішення безспірність фактів підписання договору та додатків №1-7 підтверджена поданими сторонами матеріалами справи та поясненнями їх представників у засіданнях Арбітражного суду. Будь-яких заяв або документів, які б ставили під сумнів чинність договору та згаданих додатків, від сторін до МКАС не надійшло.

Тобто, при розгляді спору МКАС при ТПП України компанія Евджілер, висуваючи заперечення проти позову, не заперечувала щодо дійсності укладеного між сторонами договору (з додатками до нього та арбітражної угоди), зокрема з підстав підписання його неуповноваженою на це особою зі сторони компанії.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.12.2018 у справі №824/204/2018 (провадження №2-к/824/24/2018), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23.05.2019 у справі №824/204/2018 (провадження №61-507ав19), суд відмовив Evciler Kimya Madencilik VE DEG. MET. SAN. TIC. A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег. Мет. Сан. Тідж. А.С.) в задоволенні заяви про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 25 травня 2018 року у справі АС № 272т/2017.

Вищевказаними судовими рішеннями було підтверджено факт укладення між сторонами договору № 001 від 09.03.2016 та додатків до нього, а також законність рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 25 травня 2018 року у справі АС № 272т/2017.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, твердження позивача про відсутність схвалення договору та додатків до нього спростовуються як діями самого позивача так і наявними судовими рішеннями, які підтверджують наявність дійсного договору.

Отже, встановлене судом подальше схвалення спірного договору, в тому числі арбітражного застереження (п. 8.3. договору), унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Поряд з наведеним, суд також зауважує, що підписання Додатків №5-7 від 07.11.2016 до договору, яке на думку позивача могло бути виконано (скріплені печаткою) за допомогою монтажу із застосування копіювально-розмножувальної та комп`ютерної техніки, не стосується обставин дотримання письмової форми правочину, вимоги щодо якої встановлено у ст. 207 ЦК України, та не є підставою для недійсності правочину з огляду на недодержання в момент вчинення правочину вимог щодо письмової форми.

Крім цього, суд звертає увагу, що під час розгляду справи позивачем в підтвердження обґрунтування заявлених ним позовних вимог не було надано жодних пояснень, яким чином у ОСОБА_1 , якому, за твердженням позивача, не було надано повноважень на підписання спірного договору, перебувала у розпорядженні печатка компанії Evciler Kimya Madencilik VE DEG. MET. SAN. TIC. A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег. Мет. Сан. Тідж. А.С.), про відтиск якої позивачем не заперечується у договорі та у додатках №1-4 від 24.03.2016.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсною арбітражну угоду, укладену у вигляді арбітражного застереження, що міститься у п. 8.3. договору, та безпосередньо самого договору №001 від 09.03.2016 з додатками до нього, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог EVCILER KIMYA MADENCILIK VE DEG MET.SAN.TIC.A.S. (Евджілер Кімйа Маденджілік Ве Дег.Мет. Сан. Тідж. А.С.) слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.09.2019

Суддя Л. Г. Пукшин