РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2019Справа № 910/6142/19

за позовом доДержавної іпотечної установи 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:
від позивача:Громадюк О.Р. - представник за довіреністю; Тодосієнко В.М. - представник за довіреністю;
від відповідача-1: від відповідача-2:Заміховський М.М. - представник за довіреністю; Сотнікова І.В. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна іпотечна установа (надалі - позивач/ДІУ) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (надалі - відповідач-1/Уповноважена особа Фонду) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач-2) про:

- визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" щодо відхилення та неакцептування вимог ДІУ на суму 105 582 848, 48 грн.;

- зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" акцептувати раніше не акцептовану вимогу ДІУ на 105 582 848, 48 грн., що складається з 26 817 635, 37 грн 3% річних та 78 765 213, 11 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з рішенням Уповноваженої особи Фонду щодо відмови в акцептуванні вимог у зв`язку з їх невідповідністю балансовим даним та документам, що знаходяться у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 відкрито провадження у справі № 910/6142/19, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.06.2019.

07.06.2019 від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив про те, що суми штрафних санкцій (3% річних) у розмірі 26 817 635,37 грн. та інфляційних витрат (78 765 213,11 грн.) заявлені позивачем без урахування положень Цивільного кодексу України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому відповідачем-1 було прийнято правомірне рішення про їх неакцептування та зазначив про відсутність правових підстав для включення вимог позивача в цій частині до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку. Також відповідач-2 зазначив про те, що позов подано із пропущенням встановленого терміну позовної давності, у зв`язку із чим відповідач-2 просив суд застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

07.06.2019 від відповідача-2 до суду надійшов на позовну заяву, у якому він зазначив про безпідставність вимог позивача щодо акцептування вимог на суму 105 582 848, 48 грн. та правомірність у їх відхиленні, оскільки нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму відсотків за користування грошовими коштами, які нараховані на підставі ст. 1214 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) є безпідставними, у зв`язку із чим відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

10.06.2019 від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про необхідність усунення позивачем недоліків у позовній заяві.

20.06.2019 до суду надійшла заява відповідача-1 про застосування до вимог позивача позовної давності.

09.07.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) позивачем надано відповіді на відзиви відповідачів в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у яких також міститься заява про продовження строку для подання відповідей на відзиви.

12.07.2019 відповідачем-2 надано суду заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача-2, у якому він просив застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.09.2019.

У судовому засіданні, що відбулось 13.09.2019 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2008 між Державною іпотечною установою (за договором - кредитор) та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" (за договором - позичальник), (надалі також - Банк/ ПАТ "КБ "Надра") укладено кредитний договір №7/1 (надалі - кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується прийняти і використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 700 000 000,00 грн. (далі - кредит рефінансування) та сплатити відсотки за користування кредитом рефінансування в порядку та на умовах, визначених цим договором.

За умовами п. 1.2, кредитного договору, кредит рефінансування надається позичальнику на строк до 10.04.2009.

Виходячи зі змісту п.1. 54 договору, відсотки за користування кредитом рефінансування розраховуються у розмірі 9,9% річних та сплачуються позичальником щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця. Сплата відсотків та суми погашення основного боргу здійснюється позичальником шляхом перерахування коштів на рахунок кредитора №9 в ВАТ "Державний ощадний банк України", код банку (МФО) 300465, . Остання сплата відсотків здійснюється позичальником не пізніше дати, зазначеної в п. 1.2 цього договору (тобто 10.04.2009).

Згідно п. 3.2 даного кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту рефінансування та/або сплати відсотків за користування кредитом рефінансування, позичальник сплачує на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення

Крім того, п. п. 2.4.3 п. 2.3 кредитного договору передбачено право кредитора вимагати дострокового погашення позичальником кредиту рефінансування протягом 30-ти робочих днів, сплати нарахованих відсотків та штрафних санкцій у випадку прострочення сплати відсотків за користування фінансовим кредитом понад 10 днів.

Так, на виконання умов кредитного договору ДІУ надала Банку кредит для здешевлення вартості іпотечних кредитів на придбання житла, які Банк мав надати громадянам України у розмірі 700 000 000,00 грн. із кінцевим строком повернення до 10.04.2009, що не заперечується відповідачами.

23.03.2009 між вказаними Сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №7/1 від 15.10.2008, відповідно до п. 1 якої сторони погодили доповнити п. 1.1 першого розділу кредитного договору п. п. 1.1.1, 1.1.2 наступного змісту: " 1.1.1. З " 23" березня 2009 року сума кредиту рефінансування, яку кредитор надає позичальнику, а останній зобов`язується повернути складає 693 595 080,00 грн.

1.1.2. Зміна суми кредиту рефінансування згідно з п. п. 1.1.1. не вважається достроковим погашенням відповідно до 2.3.1 Кредитного договору.".

Всупереч п. 1.2 Договору залишок кредиту рефінансування у розмірі 693 695 080,00 грн. повернув позивачу тільки 31.01.2013.

У зв`язку з неналежним виконанням Банком свого обов`язку зі своєчасного повернення кредиту рефінансування заступником прокурора міста Києва у липні 2014 року в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державної іпотечної установи був подано позов до Господарського суду міста Києва, в якому заступник прокурора просив стягнути з ПАТ "КБ "Надра" відсотки за користування чужими грошовими коштами на суму 228 140 524,16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2014 по справі №910/14247/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 12.03.2015, позовні вимоги заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ДІУ задоволено повністю. Вирішено стягнути з ПАТ "КБ "Надра" на користь ДІУ відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 228 140 524,16 грн.

Крім того, за результатами звернень ДІУ з іншими позовами до Господарського суду міста Києва про стягнення з ПАТ "КБ "Надра" відсотків за користування кредитом рефінансування, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих як на основну суму заборгованості за кредитним договором №7/1 від 15.10.2008, так і суми простроченої заборгованості за відсотками за користування таким кредитом, були прийняті наступні судові рішення:

- рішення від 13.08.2013 та від 14.08.2013 у №5011-35/14679-2012, згідно яких господарським судом вирішено стягнути з Банку на користь ДІУ 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за основним боргом (а саме, на заборгованість по поверненню кредитних коштів, а не на заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом) за період з 30.06.2011 по 30.09.2012, що становить 26123909,01 грн.;

- рішення від 10.10.2013 у справі №54/267, згідно якого господарським судом вирішено стягнути з Банку на користь ДІУ інфляційні втрати в розмірі 69 359 508,00 та 3% річних в розмірі 28 731 938,00 грн., нарахованих на основну заборгованість відповідача (а саме, на заборгованість по поверненню кредитних коштів, а не на заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом);

- рішення від 11.09.2013 у справі №34/218-22/171, згідно якого господарським судом вирішено стягнути з Банку на користь ДІУ інфляційні втрати у розмірі 19 539 267,00 грн., нарахованих за період з 11.02.2010 по 31.03.2010 за прострочення сплати основного боргу, та пеню за прострочення виконання зобов`язань по поверненню кредиту за період з 11.02.2010 по 28.05.2014 у розмірі 4 168 221,39 грн.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 №83 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 №26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", згідно з яким з 06.02.2015 строком на три місяці запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра".

Згідно постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 №356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.06.2015 №113 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05.06.2015 до 04.06.2016 включно.

08.07.2015 позивачем до канцелярії Банку на адресу Уповноваженої особи Фонду подано заяву про вимоги кредитора №5236/15/1 від 07 липня 2015 оку (вх. №40897 від 08.07.2015) на загальну суму 438786432,77 грн., в тому числі:

- 105 346 878, 78 грн. - заборгованість за кредитним договором №7/1 від 15.10.2008, встановлена в судовому порядку згідно рішень Господарського суду міста Києва у справах №54/267, №5011-35/14679-2012, №34/218-22/171, №9/343-33/125;

- 227 797 943, 24 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами по кредитному договору №7/1 від 15.10.2008, встановлена в судовому порядку згідно рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2014 року у справі №910/14247/14;

- 58 439,22 грн. витрати за сплату судового збору та інформаційно-технічного забезпечення згідно рішень суду;

- 323,05 грн. заборгованість за договором про обслуговування іпотечних кредитів від 09 січня 2007 року №1;

- 26 817 635, 37 грн. - 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 10.02.2010 (дата закінчення мораторію, введеного Постановою Правління Національного банку України № 59 від 10.02.2009 "Про призначення тимчасової адміністрації у Відкритому акціонерному товаристві комерційному банку "Надра") до 06.02.2015 (дата введення тимчасової адміністрації) на несплачену суму відсотків за користування чужими грошовими коштами (227 797 943,24 грн.) за період з 10.04.2009 (дата виникнення зобов`язання з повернення кредиту рефінансування) по 31.01.2013 (фактична дата повернення кредиту рефінансування);

- 78 765 213, 11 грн. - інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 10.02.2010 (дата закінчення мораторію) до 06.02.2015 (дата введення тимчасової адміністрації) на несплачену суму відсотків за користування чужими грошовими коштами (227 797 943, 24 грн.) за період з 10.04.2009 (дата виникнення зобов`язання з повернення кредиту рефінансування) по 31.01.2013 (фактична дата повернення кредиту рефінансування).

Листом №26-5-27531 від 20.10.2015 відповідач-1 повідомив позивача про акцептування вимог ДІУ в частині суми 333203584,29 грн., в тому числі: 323,05 грн. - за договором про обслуговування іпотечних кредитів №1, 227797943,24 грн. - згідно рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2014 у справі №910/14247/14, 105405318,00 грн. - згідно рішень Господарського суду міста Києва у справах №54/267, №5011-35/14679-2012, №34/218-22/171 та №9/343-33/125. У визнанні решти заявлених вимог було відмовлено через їх невідповідність балансовим даним та документам, що знаходяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду.

Так, за змістом п. 17 ч. 1 ст. 2, ч. ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 N 4452-VI (надалі - Закон №4452-VI), уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №4452-VI (в редакції станом на день запровадження ліквідаційної процедури в Банку) виконавча дирекція Фонду має певні повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку, зокрема: визначає умови та порядок здійснення виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків відповідно до цього Закону; делегує та відкликає всі або частину своїх повноважень колегіальним органам та/або уповноваженій особі (кільком уповноваженим особам) Фонду в обсягах, визначеним цим Законом; визначає порядок складання та затверджує реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Відповідно до приписів ст. 46 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов`язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому ст. 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Протягом трьох днів з дня призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку (або уповноважена особа, якщо в банку здійснювалася тимчасова адміністрація) забезпечують передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку уповноваженій особі Фонду. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Особа, яка навмисно перешкоджає доступу уповноваженої особи Фонду до банку, його приміщень, засобів зв`язку, операційних систем, активів, книг, записів, документів, несе відповідальність згідно із законодавством України.

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: 1) виконує повноваження органів управління банку; 2) приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку; 3) складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; 4) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 5) у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; 6) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 7) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 8) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, які підлягають обов`язковому зберіганню; 9) виконує повноваження, які визначені ч. 2 ст. 37 цього Закону; 10) здійснює відчуження активів і зобов`язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Уповноважена особа Фонду може здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та/або нормативно-правовими актами Фонду, які є необхідними для завершення процедури ліквідації банку.

Згідно з п. 4.20 гл. 4 розд. V Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року №2 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за №1581/21893 (далі - Положення №2, в редакції чинній станом на 03 серпня 2015 року), уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 4.23 Положення №2 визначено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей у газетах "Урядовий кур`єр" та "Голос України" відповідно до вимог ч. 2 ст. 45 Закону уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі, якщо вони непідтверджені фактичними даними, що є в розпорядженні уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, та в разі потреби заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, установлених цим Положенням та актами Фонду.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону №4452-VI, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Суд встановив, що позивач з дотриманням вищенаведених строків надав відповідачу-1 заяву про вимоги кредитора на загальну суму 438 786 432,77 грн. У відповідь відповідачем-1 повідомлено позивача у невизнанні кредиторської вимоги в частині суми 105 582 848,48 грн.

Згідно ч.ч. 1 - 4 і 8 ст. 49 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Так, з метою забезпечення належного розгляду кредиторських вимог до ПАТ "КБ "Надра", наказом Уповноваженої особи Фонду Стрюкової І.О. від 12.06.2015 №438 "Про порядок опрацювання вимог кредиторів під час ліквідації" було створено комісію з числа працівників ПАТ "КБ "Надра" для попереднього розгляду заявлених вимог та надання уповноваженій особі Фонду пропозицій щодо їх акцептування чи відхилення.

Рішенням вказаної комісії від 03.08.2015 встановлено та аргументовано безпідставність кредиторських вимог ДІУ в частині вимог на суму 26 817 635,37 грн. (3% річних, що нараховані на несплачену суму процентів за користування чужими грошовими коштами) та на суму 78 765 213,11 грн. (інфляційні витрати, нараховані на несплачену суму процентів за користування чужими грошовими коштами).

При цьому, наведені наступні підстави для відхилення вказаних вище вимог ДІУ: "наслідки несвоєчасного повернення кредиту у вигляді застосування індексу інфляції та 3% річних вже застосовано у господарських справах №54/267, №5011-35/14679-2012, №34/218-22/171, №9/343-33/125 за якими постановлені судові рішення, що набрали законної сили, та за якими визнані кредиторські вимоги. Отже, кредиторські вимоги дублюються за правовим змістом повністю, а за період пред`явлення - в частині проміжку з 10.02.2010 по 30.01.2013. Стягнення з Банку 228140524,16 грн. - плати за користування грошовими коштами (на яке повторно нараховується інфляція та 3% річних) вже само по собі є наслідком неповернення в строк кредиту. Зазначена сума, таким чином не становить простроченого до виконання договірного зобов`язання, на яке мають нараховуватись платежі за ст. 625 ЦК України. Застосування індексу інфляції та 3% річних (ст. 625 ЦК України), що застосовуються до договірних зобов`язань та плат за користування чужими грошовими коштами без достатніх підстав, що за природою відбувається згідно ст. 1212 ЦК України на позадоговірній основі, є взаємовиключними платежами".

Так, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Крім того, ч. 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Положеннями ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Поряд із тим, частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Поряд із тим, згідно із ч. 1 і 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Разом із цим відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За приписами ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Водночас, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14, Верховного суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Дослідивши додані позивачем заяви про вимоги кредитора від 07.07.2015 №5236/15/1 розрахунки 3% річних (у розмірі 26 817 635,37 грн.) та інфляційних витрат (78 765 213,11 грн.), суд встановив, що сума невизнаних відповідачем-1 кредиторських вимог ДІУ у розмірі 105 582 848,48 грн., була розрахована позивачем за період з 11.02.2010 по 05.02.2015 виключно із суми 228 140 524,16 грн. (відсотки за користування чужими коштами, нарахованих за період з 10.04.2009 року по 30.01.2013). При цьому, право на отримання відсотків за користування Банком коштами ДІУ після строку закінчення дії договору №7/1 від 15.10.2008 та розмір вказаної розрахункової суми (228 140 524,16 грн.) визнано в судовому порядку, а саме на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2014 у справі №910/14247/14, яке набрало законної сили 15.10.2014 в порядку, визначеному ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Разом із тим, законодавством не виключено застосування 3 % річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України щодо заборгованості, що виникла на підставі відсотків за користування грошовими коштами на підставі ст. 536, 1214 ЦК України.

Таким чином, слід дійти висновку, що суми штрафних санкцій (3% річних) у розмірі 26 817 635,37 грн. та інфляційних витрат (78 765 213,11 грн.) заявлені позивачем відповідно до положень ст. ст. 536, 1214 ЦК України та Закону №4452-VI, а тому відповідачем-1 було прийнято неправомірне рішення про їх неакцептування та дані вимоги підлягають включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку.

Стосовно вимог відповідачів щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд зазначає наступне.

За змістом приписів ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, як вбачається із листа №26-5-27531 від 20.10.2015, яким відповідач-1 повідомив позивача про часткове акцептування вимог позивача, останній отримав даний лист 23.10.2015, а відтак, термін звернення позивача за захистом власного порушеного права щодо акцептування кредиторських вимог, у яких йому було відмовлено вказаним листом, минув 23.10.2018.

Разом із тим, за приписами ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, судом встановлено, що у травні 2015 року, з метою захисту прав та законних інтересів ДІУ звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання неправомірними дій до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" та зобов`язання вчинити певні дії в частині відмови акцептувати вимоги Установи в сумі 105 582 848 (сто п`ять мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 48 коп. (справа № 826/25825/15).

17.10.2018 Велика Палата Верховного Суду винесла Постанову по справі № 826/25825/15, в якій дійшла до висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів та, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини спрямовані на захист цивільного права позивача.

Таким чином, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного відповідачами права щодо акцептування спірних кредиторських вимог в межах трирічного терміну позовної давності.

При цьому суд приймає до уваги, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, відповідно до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з метою захисту власного порушеного права у травні 2015 року та при цьому 17.10.2018, Великою Палатою Верховного Суду було встановлено, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, слід дійти висновку, що строк позовної давності за вимогами, за якими позивач звернувся до суду - перервався, а відтак, слід дійти висновку, що звернувшись до Господарського суду міста Києва із даним позовом у травні 2019 року, позивачем не пропущений встановлений законом термін позовної давності, позаяк дане звернення відбулось після отримання відповідного роз`яснення Великої Палати Верховного Суду правової позиції щодо підсудності спору за заявленими вимогами.

Відповідно до ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" щодо відхилення та неакцептування вимог ДІУ на суму 105 582 848, 48 грн., а також похідних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" акцептувати раніше не акцептовану вимогу ДІУ на 105 582 848, 48 грн., що складається з 26 817 635, 37 грн 3% річних та 78 765 213, 11 грн. інфляційних втрат., у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної іпотечної установи задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" щодо відхилення та неакцептування вимог Державної іпотечної установи на суму 105 582 848, 48 грн.

3. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 15; ідентифікаційний ) акцептувати раніше не акцептовані вимогу Державної іпотечної установи на суму 105 582 848, 48 грн, що складається з 26 817 635, 37 грн 3% річних та 78 765 213, 11 грн інфляційних втрат.

4. Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 15; ідентифікаційний ) на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 34, оф. 201; ідентифікаційний ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 842, 00 грн.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16.09.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко