ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.09.2019 р. Справа № 914/1929/19

Суддя Господарського суду Львівської області Цікало А. І., розглянувши заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (вул. Зелена, буд. 64, м. Львів, 79017; ідентифікаційний код 03348471) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (вул. Горбачевського, буд. 10, м. Львів, 79044; ідентифікаційний код 04056049) заборгованості за договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі № 102188 від 02.02.2015 р., який було переукладено 25.01.2016 р., 25.01.2017 р. та 24.01.2018 р. у розмірі 8524 грн. 26 коп.

ВСТАНОВИВ:

18.09.2019 р. до Господарського суду Львівської області за вх. № 2008 поступила заява Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради заборгованості за договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі № 102188 від 02.02.2015 р., який було переукладено 25.01.2016 р., 25.01.2017 р. та 24.01.2018 р. у розмірі 8524 грн. 26 коп. Вказана заборгованість виникла за період з січня 2016 року по вересень 2019 року.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, із заявою про видачу судового наказу може звернутись особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що вимоги про стягнення грошової заборгованості виникли на підставі договору на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі № 102188 від 02.02.2015 р., який було переукладено 25.01.2016 р., 25.01.2017 р. та 24.01.2018 р.

До заяви про видачу судового наказу додано копії договорів на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі № 102188 від 02.02.2015 р., від 25.01.2016 р., від 25.01.2017 р. та від 24.01.2018 р.; копії довідок про нарахування за послуги водопостачання та водовідведення за періоди з січня по грудень 2016 року, з січня по грудень 2017 року, з січня по грудень 2018 року, з січня по вересень 2019 року; копії рахунків за водопостачання та водовідведення за період з січня 2016 року по серпень 2019 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на суму 1861,67 грн., які виникли за період січень - серпень 2016 року пройшов строк, який перевищує позовну давність, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною третьою статті 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Отже, суд відмовляє у видачі судового наказу лише в частині вимог, які виникли за період січень - серпень 2016 року на суму 1861,67 грн. на підставі пункту 5 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 147, 150, 152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради заборгованості за договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі № 102188, яка виникла за період січень - серпень 2016 року на суму 1861 грн. 67 коп.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі: https://court.gov.ua/fair/sud5015.

Суддя Цікало А.І.