ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/767/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєда І.М., Березкіної О.В

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 року, ухвалене суддею Боєвою О.В., повний текст якого складений 05.06.2019, у справі №908/767/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т.", м. Запоріжжя

про стягнення суми 88447,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." про стягнення штрафних санкцій у розмірі 69576,00 грн. та пені у розмірі 18871,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ОД/НХ-18-1285НЮ від 26.12.2018 в частині своєчасної поставки товару, за що позивачем нараховані штрафні санкції, передбачені п.11.3 договору поставки, зокрема, 69 576,00 грн. штрафу та 18 871,30 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 року у справі №908/767/19 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." на користь Акціонерного товариства"Українська залізниця" суму 69576 грн. штрафу та суму 1921 грн. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд протиправно не прийняв до уваги доводи Відповідача, викладені у відзиві на позов. Зокрема, судом не враховано положень п.8 та п.9 ст.165 ГПК України, оскільки ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.04.2019 встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву не пізніше 08.05.2019; вказану ухвалу отримано Відповідачем 25.04.2019, а згідно даних суду, зазначених у рішенні, відзив на позовну заяву надійшов до суду 14.05.2019. Скаржник вказує, що враховуючи дату отримання ухвали суду, строк для подання відзиву виходив за межі строку встановленого судом (08.05.2019). Крім цього, керуючись нормами п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має вирішити справу за наявними матеріалами. В свою чергу, на момент розгляду 30.05.2019 справи, відзив на позов більше двох тижнів вже знаходився в матеріалах справи.

Скаржник вважає що суд першої інстанції внаслідок формального ставлення до передбачених законом вимог порушив право Відповідача на доступ до правосуддя, визначеного ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, щодо забезпечення реалізації однієї з основних засад судочинства - змагальності сторін.

Відповідач стверджує, що строк поставки товару є істотною умовою договору поставки. В Договорі поставки №ОД/НХ-18-1285НЮ від 26.12.2018 (далі - Договір) сторони не досягли згоди щодо строку поставки товару. Зокрема, пункт 5.1. договору передбачає, що товар має бути поставлений на підставі письмових заявок впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом, електронною поштою, листом на адресу Відповідача) постачальником у кількості, визначеній в заявці. В свою чергу, пунктом 16.2. Договору визначено, що строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2018. Отже, строк поставки виходить за межі строку дії Договору.

Скаржник зауважує, що наявність протиріччя в умовах договору свідчить, що сторонами не досягнуто згоди щодо строку поставки. Також Позивачем не було сплачено вартість товару, отже, його права не порушені та не потребують судового захисту. За таких умов, на думку Скаржника, суд першої інстанції мав встановити факт не укладення спірного Договору та з цих підстав відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить прийняти відзив на апеляційну скаргу, визнавши причину пропуску строку для його подання поважною через велике навантаження на філію, неможливість вчасно подати відзив на апеляційну скаргу, та вважає ухвалене рішення законним та обґрунтованим. Зазначає що, що ухвалою про відкриття провадження у справі від 18.04.2019 судом першої інстанції було встановлено строк для подання відзиву, але не пізніше 08.05.2019. В той же час, Відповідач не зазначив причину пропуску строку та не скористався положеннями ст. 207 ГПК України, не надав клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву.

Також Позивач звертає увагу, що 26.12.2018 на виконання п. 5.1. договору ним на електронну адресу Відповідача було направлено заявку №НХ-12/10263 щодо поставки проводу СІПн-5. Звертає увагу, на положення ст.627 ЦК України щодо свободи укладення договору, ст.629 цього Кодексу стосовно його обов"язковості та ст.ст.525, 526 ЦК України стосовно належного виконання зобов"язання та неможливості одностороннього відмови від договору.

Позивач вважає доводи Відповідача щодо відсутності згоди між сторонами стосовно умов договору спробою уникнути відповідальності передбаченою п. 11.3. Договору.

Колегія суддів вважає підстави пропуску строку подачі відзиву поважними та на підставі ст.119 ГПК України вважає можливим цей строк відновити, прийнявши відзив позивача до уваги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2019 (колегія суддів: головуючий, доповідач - Іванов О.Г., судді - Подобєд І.М., Широбокова Л.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 року у справі №908/767/19; з урахуванням ціни позову, положень ч.1 ст.270 ГПК України, вирішено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань відповідно до ст.ст. 38, 74, 80, 161, 263 Господарського процесуального кодексу України.

13.09.2019 року розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/767/19 у зв`язку з відпусткою судді Широбокової Л.П.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2019, справу №908/767/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Подобєд І.М., Березкіна О.В. та ухвалою суду від 16.09.2019 прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

26.12.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та заступника начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." в особі директора (постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № ОД/НХ-18-1285НЮ.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (товар), які зазначені у специфікації (Додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі.

Згідно з п.п. 1.2., 1.3. договору найменування товару: провід СІПн-5. Виробник товару: ТОВ "КРОК Г.Т.", м. Запоріжжя, Україна.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що товар має бути поставлений на підставі письмових заявок впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом ; електронною поштою: ; листом за адресою: 69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, буд. 7) постачальником у кількості, визначеній в заявці. Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений замовнику вподовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки замовника.

Відповідно до п. 6.1, п. 6.4 договору, замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації. Загальна сума по договору 347880,00 грн. у тому числі ПДВ 20% 57980,00 грн.

Пунктом п. 11.3. договору сторони, зокрема, визначили, що постачальник за даним договором несе наступну відповідальність:

- у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожен день затримки;

- за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої у строк продукції.

В пункті 16.2 договору сторонами визначено, що строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2018 року, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.

Згідно з умовами Специфікації № 1 до договору, вартість товару разом з ПДВ складає 347880,00 грн.

Позивачем в якості обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 26.12.2018, на виконання п. 5.1. договору, ним на електронну адресу відповідача було направлено заявку №НХ-12/10263 щодо поставки проводу СІПн-5 на загальну суму 347 880,00 грн., що підтверджує доданим до позовної заяви скріншотом відправлення електронного листа відповідачу. Однак, до моменту звернення з позовом поставка здійснена не була, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем штрафу у відповідності до п. 11.3. вказаного договору в розмірі 69 576,00 грн. (20 % від вартості непоставленого товару), оскільки визнав, що в даному випадку мало місце порушення термінів поставки продукції.

Щодо заявленої до стягнення суми пені в розмірі 18 871,30 грн., суд відмовив в задоволенні позову в цій частині позовних вимог, визнавши її нарахування безпідставним, враховуючи що для нарахування пені повинен мати місце факт поставки товару, який відбувся з затримкою або не в повному обсязі; в даному випадку, товар взагалі не був поставлений відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з умовами п.5.1 укладеного між сторонами договору поставки товар має бути поставлений на підставі письмових заявок впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом ; електронною поштою: ; листом за адресою: 69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, буд. 7) постачальником у кількості, визначеній в заявці. Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений замовнику вподовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки замовника.

Суд першої інстанції визнав належним доказом отримання відповідачем заявки скріншот сторінки про відправлення електронного листа (заявки) на адерсу .

В свою чергу, відповідно до ст.11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Будь-яких доказів, таких як відповідь на заявку в електронному вигляді або в паперовому вигляді (лист, повідомлення тощо) від відповідача про отримання заявки, матеріали справи не містять, позивачем не надавались, таким чином, колегія суддів стверджує, що не можливо дійти висновку про порушення відповідачем умов договору поставки продукції в термін 10 днів з моменту отримання заявки, оскільки такий момент отримання заявки позивачем не підтверджений, матеріалами справи доводиться лише факт надіслання листа (заявки).

Крім того, враховуючи умови цього пункту договору позивач не був позбавлений права в односторонньому порядку розірвати договір, якщо товар йому не був поставлений впродовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки.

Також матеріали справи не містять будь-якого листування з обох сторін щодо виконання/неналежного виконання умов договору поставки.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів саме отримання відповідачем заявки позивача про поставку товару, неможливо стверджувати про порушення ТОВ "КРОК Г.Т." умов договору в частині своєчасної поставки продукції, а, відтак, права у позивача на застосування передбачених п.11.3 договору штрафних санкцій, в зв"язку з чим в задоволенні позову слід відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм процесуального права, зокрема, ст.165 ГПК України, суд відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно норм ч.8 ст.165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з матеріалами цієї справи ухвалою від 18.04.2019 місцевим господарським судом відкрито провадження у справі № 908/767/19, розгляд справи призначено на 16.05.2019, відповідачу запропоновано у строк п"ятнадцять днів з дня вручення ухвали, але не пізніше 08.05.2019 надати відзив на позов. Вказану ухвалу надіслано сторонам 18.04.2019 та отримано позивачем 24.04.2019 (а.с.57), відповідачем 25.04.2019 (а.с.56). Отже, з урахуванням строків, встановлених судом, та строків отримання ухвали суду відповідачем відзив на позов останній мав право надати у строк до 10.05.2019 (включно).

Відзив на позов відповідачем подано до Господарського суду Запорізької області 14.05.2019, що підтверджується штампом канцелярії на першому аркуші відзиву.

За приписами частин 1, 2 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Частиною 9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідачем будь-якої заяви щодо поновлення строку для вчинення відповідної дії, зокрема, для подання відзиву, заявлено не було, таким чином, судом обґрунтовано не взято його до уваги при вирішенні спору.

В свою чергу, посилання скаржника на ч.9 ст.165 ГПК України, щодо розгляду справи за наявними матеріалами, з урахуванням його відзиву, який на момент винесення рішення вже два тижні знаходився в матеріалах справи, ґрунтуються на помилковому тлумаченні процесуальних норм, зокрема, в разі відсутності відповідного клопотання про відновлення строку для подання відзиву він взагалі не враховується судом, навіть, за наявності в матеріалах справи, тобто справа розглядається за матеріалами в ній наявними, без урахування відзиву на позов.

При цьому стосовно порушення судом права на справедливий суд, слід зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства впроваджені строки для вчинення певних процесуальних дій, учасники провадження мають усвідомлювати, що них буде застосовано.

Стосовно доводів скарги про необхідність суду визнати договір, укладений між сторонами, не укладеним, з урахуванням не досягнення між сторонами такої істотної умови договору, як строк, то вони також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки в силу вимог ст.204 ГПК України дійсність правочину презюмується, відповідачем доказів недійсності або розірвання договору не надавалось ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, в заявах по суті справи ним також питання про неукладеність правочину не ставилось.

При цьому, в силу вимог ч.2 ст.14, ч.2 ст.237 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Згідно з ч.1, 5 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Предметом позовних вимог заявлених позивачем в суді першої інстанції було стягнення штрафних санкцій за невиконання договору поставки, укладеному між сторонами, в свою чергу, підстави, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі стосовно неукладеності договору, фактично є зустрічними позовними вимогами, які останнім не заявлялись суду першої інстанції та не були предметом розгляду суду першої інстанції, таким чином, не можуть досліджуватись судом апеляційної інстанції на стадії апеляційного провадження.

Відповідно до п.п.1, 2. ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів отримання електронної заявки на поставку товару відповідачем, натомість наявності доказів надіслання такої заявки, що суд першої інстанції помилково ототожнив з отримання заявки, та відповідно встановленою обставиною порушення умов договору, в зв"язку з чим частково задовольнив позовні вимоги суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення у справі, прийняття нового рішення - про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача у справі.

Оскільки загальна ціна позову становить 88 447,30 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т.", м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у справі №908/767/19 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у справі №908/767/19 - скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т.", м. Запоріжжя про стягнення суми 88447,30 грн. - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т.", м. Запоріжжя 2881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.09.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Березкіна