ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1493/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

cекретар судового засідання: Колесник Д.А.

представники сторін:

від відповідача: Співак Надія Максетівна , ордер ЗП №122958 від 07.05.2019 року, адвокат;

представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального закладу "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2019 року (повний текст рішення складено 18.06.2019 року) у справі № 904/1493/19 (суддя Манько Г.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Крикливець Олександра Миколайовича

до Комунального закладу "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради

про визнання договору оренди продовженим,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2019 року у справі № 904/1493/19 позов задоволено повністю.

Визнано договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області № 651-31/VI-13 від 27.05.2015 року, укладений між Комунальним закладом "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Крикливець Олександром Миколайовичем, продовженим на той самий термін, на тих же умовах та на той же самий строк.

Стягнуто з Комунального закладу "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради на користь фізичної особи - підприємця Крикливець Олександра Миколайовича судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано положеннями ст. 764 Цивільного кодексу України, ст. 284 Господарського кодексу України та наявними у справі доказами, що підтверджують факт використання позивачем орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди №651-31/VI-13 від 27.05.2015 року, повідомлення ним відповідача про намір на подальше використання об`єкту оренди, відсутність заперечень орендаря щодо цього, сплату позивачем комунальних платежів, орендної плати, відшкодування суми з податку на землю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Комунальний заклад "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що господарський суд в порушення процесуальних норм не прийняв надані відповідачем докази, що унеможливило всебічне та повне дослідження обставин справи.

Скаржник зазначає, що:

- позивач після закінчення строку дії договору 26.04.2018 року об`єкт оренди не звільнив, за актом приймання - передачі орендодавцю не передав і продовжує незаконно займати об`єкт оренди;

- відповідно до п.12.3 договору оренди продовження договору оренди на новий термін з орендарем відбувається шляхом укладання договору оренди на новий термін, положень про можливість автоматичної пролонгації, передбаченої п.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір не містить;

- 23.01.2019 року Комунальним закладом "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради було направлено позивачу лист за №111, в якому зазначено про закінчення 26.04.2018 року строку дії договору відповідно до п.11.1;

- відповідач зазначав позивачу, що просив вважати вказаний вище лист як повідомлення про свій намір щодо припинення договору оренди нерухомого майна №651-31/VI-13 від 27.05.2015 року з 27.04.2018 року.

Скаржник зазначає, що договір оренди було припинено у зв`язку із закінченням строку його дії. Доказом того, що позивач чітко усвідомлював, що договір оренди було припинено, є та обставина, що ним було подано документи (конкурсну пропозицію) на конкурс на право укладання договору оренди спірного нерухомого майна, який відбувся 18.09.2018 року.

Незважаючи на те, що переможцем конкурсу на право оренди спірного приміщення було визначено іншу особу, ФОП Крикливець О .М. не звільнив об`єкт оренди та продовжив свою господарську діяльність.

Скаржник просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2019 року у справі №904/1493/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи, вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою.

Колегія суддів не вбачала підстав для задоволення клопотання, оскільки відповідні докази на його обґрунтування позивачем не додано, строк розгляду апеляційної скарги закінчується 23.09.2019 року, правову позицію позивача щодо апеляційної скарги викладено у відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає, або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2015 року між Комунальним закладом "Дніпропетровська міська багатопрофільна лікарня № 4" Дніпропетровської обласної ради, як орендодавцем (станом на дату подачі позову 09.04.2019 року перейменоване у Комунальний заклад "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради), та Фізичною особою - підприємцем Крикливець Олександром Миколайовичем, як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області № 651-31/VI-13 (далі - договір оренди) (а.с.18-25).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 27.05.2015 року № 651-31/VI передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, для використання - під розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів без права продажу товарів підакцизної групи.

Об`єктом оренди є: нерухоме майно загальною площею 43,32 кв. м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Ближня, 31, на першому поверсі головного корпусу 3-поверхової будівлі (п. 2.1 договору).

Об`єкт оренди належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (п. 2.4 договору оренди).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з конкурсною пропозицією (додаток №1). Орендна плата за перший місяць оренди становить 1610 грн. за листопад місяць 2014 року (без урахування ПДВ та індексу інфляції). Розмір орендної плати на кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції у наступному місяці.

Згідно п. 3.8 договору оренди вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг з технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж і т. ін. не входять до складу орендної плати та сплачуються орендарем окремо у формі та порядку, погодженому з орендодавцем.

Відповідно до п. 12.2 договору оренди після закінчення терміну дії цього договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін.

Даний договір діє з 27.05.2015 року до 26.04.2018 року включно (п. 11.1 договору).

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015 року відповідач передав позивачу у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 43,32 кв. м, яке знаходиться за адресою: вул. Ближня, 31, м. Дніпро (а.с.26).

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області № 651-31/VI-13 від 27.05.2015 року продовженим на той самий термін, на тих же умовах та на той же самий строк, правовою підставою позову зазначав положення ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.284 Господарського кодексу України та ст.764 Цивільного кодексу України. Також позивач зазначав на надані ним докази, що підтверджують факт використання орендованого майна після закінчення дії договору та відсутність заперечень щодо цього зі сторони відповідача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надана належна оцінка доказам по справі, наданим позивачем, та правомірно не прийнято докази відповідача з огляду на наступне:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України cуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ч. ч. 8. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Колегією суддів встановлено, що ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2019 року та 11.05.2019 року у справі № 904/1493/19 відповідачу встановлювався строк для подачі відзиву на позовну заяву (а.с.2, 57).

Так, ухвалою суду від 17.04.2019 року відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву до 11.05.2019 року.

Відповідно до ухвали господарського суду від 11.05.2019 року та протоколу судового засідання від 11.05.2019 року представник відповідача Співак Н.М. в судове засідання з`явився, але відзив на позовну заяву не надав.

Судом продовжено строк для подачі відзиву на позовну заяву та зобов`язано відповідача надати його у строк до 28.05.2019 року.

Колегією суддів встановлено, що представник відповідача у судове засідання не з`явився та відзив на позовну заяву не надав.

В обгрунтування поважності причин неподання у встановлений судом строк відзиву на позов та доказів на заперечення позовних вимог, представник апелянта Співак Н .М. посилається на її перебування у відпустці та надала з цього приводу наказ від 26.06.2019 року №882-в (а.с.121).

Посилання відповідача про перебування у відпустці з 27.05.2019 року не можуть прийматись судом до уваги з огляду на те, що адвокат відповідача станом на дату проведення судового засідання, в якому був присутній, тобто 11.05.2019 року, був обізнаний про необхідність подання відзиву на позов, але не скористався власним правом на судовий захист та не подав такий відзив ні у судове засідання 11.05.2019 року, ні до наступного судового засідання та власної відпустки - 27.05.2019 року.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що відповідач був обізнаний про дату судового засідання 28.05.2019 року, оскільки був присутній у судовому засіданні 11.05.2019 року, по закінченню якого і проголошувалась наступна дата судового засідання.

Таким чином, відповідач був обізнаний про строки подання відзиву - до 28.05.2019 року.

У поданому 07.06.2019 року відзиві на позовну заяву відповідачем не вказано підстав пропуску строку на подання відзиву та відсутнє клопотання про продовження такого строку.

Таким чином, суд в оскаржуваному рішенні правомірно зазначив, що згідно ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.

Вказаний висновок апелянт не спростував. Колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів також звертає увагу, що апелянт до апеляційної скарги надав докази, аналогічні наданим до відзиву на позовну заяву, зокрема щодо обізнаності позивача у даній справі щодо наміру орендодавця припинити договірні відносини з позивачем після закінчення строку дії договору оренди та намір щодо проведення конкурсу для визначення орендаря.

Щодо вказаних доводів та виходячи з правового обгрунтування позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічне положення встановлюється ст. 284 Господарського кодексу України, відповідно до якої строк дії договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Як зазначено вище, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення позивача не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору, про необхідність звільнення орендованого ним приміщення або наявності у орендодавця заперечень щодо продовження користування позивачем орендованим приміщенням протягом одного місяця з дня закінчення строку дії договору.

Поданий відповідачем лист № 111 від23.01.2019 року з написом, вчиненим рукописно: «Отримала Крикливц 23.01» (а.с.78) не може вважатись належним доказом повідомлення позивача про припинення умов спірного договору та необхідністю повернути орендоване майно з огляду на неможливість встановлення особи, що отримала вказаний лист та дату (рік) його отримання.

Як зазначив представник скаржника у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, і вказане зафіксовано звукозаписом судового процесу, згаданий лист був вручений іншій особі, а не безпосередньо орендарю - позивачу у даній справі.

Крім того, вказаний доказ не може бути прийнято колегією суддів, оскільки причини його неподання суду першої інстанції колегія суддів не вважає поважними.

Натомість, надані позивачем докази підтверджують, що відповідач після закінчення строку дії договору оренди - 26.04.2018 року, продовжував направляти орендарю рахунки-фактури на сплату орендної плати, комунальних послуг, у якості підстави платежу відповідачем зазначений спірний договір оренди, зокрема за жовтень, листопад, грудень 2018 року (а.с.32, 34, 37 -39, 41), за лютий, березень 2019 року (а.с.42-43, 45,48, 49).

Також відповідач виставляв рахунки позивачу на сплату відшкодування суми з податку на землю за 4 квартал 2018 року та за 1 квартал 2019 року (а.с.40,47).

Колегія суддів зазначає, що вказані рахунки-фактури сплачені позивачем та відповідні квитанції надані до матеріалів справи.

Наведені обставини свідчать про відсутність наміру орендодавця щодо припинення договірних відносин з позивачем та вчинення обома сторонами дій по виконанню умов договору після закінчення строку його дії, сприйняття відповідачем позивача і після 26.04.2018 року як орендаря нерухомого майна загальною площею 43, 32 кв.м., розташованого за адресою м.Дніпро, вул. Ближня, буд. 31.

Необхідно також зазначити, що надані позивачем до позовної заяви докази, на які посилається і апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема: скарга щодо неправомірності дій конкурсної комісії під час проведення конкурсу на право укладення договору оренди майна від 09.10.2018 року на адресу прокуратури Дніпропетровської області (а.с.13-14), заява позивача на адресу відповідача від 29.11.2018 року щодо пояснення ситуації навколо договору оренди спірного нежитлового приміщення (а.с.15), звернення головного лікаря Комунального заклад у"МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради від 27.02.2018 року до голови Дніпропетровської обласної ради щодо надання дозволу про надання в оренду на конкурсних засадах спірного приміщення (а.с.17) свідчать, що орендар планував та провів 18.09.2018 року конкурс на укладення договору оренди визначеного у спірному договорі нежитлового приміщення.

Однак дані докази не впливають на правову визначеність положення позивача у даній справі, оскільки ним доведено наявність підстав для пролонгації договору оренди, які визначені ч.ч.2,3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 284 Господарського кодексу України та ст.764 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що доводи оскаржуваного рішення апелянт не спростував, висновки суду щодо правомірності позовних вимог обгрунтовані та законні.

Оскільки підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, судові витрати за її розгляд слід покласти на апелянта відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2019 року у справі № 904/1493/19 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покласти на Комунальний заклад "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ № 4" Дніпровської міської ради.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков