РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

24.09.2019Справа № 910/9701/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" про стягнення 52 715,31 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2019 року Міністерство оборони України (далі Міністерство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (далі Товариство) грошових коштів у розмірі 52 715,31 грн., з яких: 26 072,19 грн. пеня, 26 643,12 грн. штраф, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року позовну заяву Міністерства оборони України прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9701/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

14 серпня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача від 13 серпня 2019 року, в якому останній просив суд здійснювати розгляд справи № 910/9701/19 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Обґрунтовуючи зазначене клопотання, відповідач вказував на те, що дана справа має велике значення для Товариства. Крім того, відповідач посилався на необхідність надання сторонам можливості подати додаткові пояснення та/або заперечення щодо суті заявлених позовних вимог, а також на існування суперечливої судової практики при розгляді судами зазначеної категорії спорів.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року в задоволенні вищенаведеного клопотання Товариства було відмовлено.

Крім того, 14 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 13 серпня 2019 року, в якому останній заперечив проти задоволення вимог Міністерства з огляду на те, що поставка Товариством товару, передбаченого договором від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52, здійснювалася відповідачем з урахуванням об`єктивних обставин, які перешкоджали належному виконанню постачальником умов наведеного правочину в частині строків такої поставки, зокрема, неготовності замовника прийняти належне виконання Товариством своїх зобов`язань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2018 року між Міністерством та Товариством було укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/52, за умовами якого останнє зобов`язалося у 2018 році поставити позивачу товар теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (42510000-4) (камера холодильна) лот 2. Холодильне та морозильне обладнання (42513000-5) (камера холодильна низькотемпературна об`ємом до 6-8 м3), а саме: КХН-6, зазначений у специфікації, а Міністерство, у свою чергу, забезпечити приймання і оплату товару в установленій кількості та строки.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1.2 договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються погодженою в тексті даного договору специфікацією. Ціна товару з ПДВ становить 1 141 848,00 грн. та включає доставку, монтаж та проведення перевірки на працездатність після монтажних робіт.

У пункті 2.1 зазначеної угоди сторони погодили, що постачальник повинен поставити замовнику товар, якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів (ТУ У 29.2-3:2005) і в установленому порядку буде підтверджена відповідними документами.

За умовами пунктів 2.2-2.4 даного договору військова частина (далі одержувач замовника) розпочинає приймання товару за наявності у постачальника супровідних документів, що підтверджують його кількість та якість. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника. Приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі, який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий одержувачу замовника, третій постачальнику.

Товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установленими діючими стандартами, тощо (пункт 5.1 договору).

Вказаним пунктом договору також передбачено, що терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору.

У випадках, якщо місця для встановлення обладнання не підготовлені з вини замовника (представника замовника), терміни постачання та встановлення можуть бути змінені (продовжені), про що замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше, ніж за 20 календарних днів.

За умовами пункту 5.2 даного правочину місцем поставки товару є військові частини Міністерства, що зазначені у рознарядці Міністерства, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Відповідно до пункту 6.3.6 договору постачальник зобов`язаний не пізніше, ніж за 2 робочих дні письмово повідомити одержувача замовника про дату надання товару для приймання.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

У матеріалах вказаної справи наявна рознарядка Міністерства, складена на виконання пункту 5.1 договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52, згідно якої постачання товару сплановано: постачання КХН-6 у кількості 2 шт. до військової частини НОМЕР_1 (82100, вулиця Трускавецька, 64, місто Дрогобич, Львівська область) до 30 липня 2018 року включно; КХН-6 у кількості 2 шт. до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) до 30 липня 2018 року включно; КХН-6 у кількості 2 шт. до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) до 30 липня 2018 року включно; КХН-6 у кількості 2 шт. до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) до 30 липня 2018 року включно; КХН-6 у кількості 2 шт. до військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ) до 30 липня 2018 року включно; КХН-6 у кількості 2 шт. до Військово-морського ліцею (65062, вулиця Фонтанська дорога, 14, місто Одеса) до 30 липня 2018 року включно.

Водночас додатковою угодою від 12 жовтня 2018 року № 1 до договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52 сторонами було внесено зміни до вищенаведеної рознарядки та замість поставки КХН-6 у кількості 2 шт. до Військово-морського ліцею (65062, вулиця Фонтанська дорога, 14, місто Одеса) до 30 липня 2018 року включно погоджено поставку цього товару у вказаний строк до військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_5 ).

З матеріалів справи вбачається, що передбачений вищевказаним правочином товар, зокрема, КХН-6 у кількості 2 шт., був поставлений відповідачем на адресу військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_5 ) 12 жовтня 2018 року, КХН-6 у кількості 2 шт. був поставлений Товариством на адресу військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) 3 вересня 2018 року, а КХН-6 у кількості 2 шт. був поставлений відповідачем на адресу військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ) 30 серпня 2018 року. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями відповідних актів приймання-передачі від 12 жовтня 2018 року № 57, від 3 вересня 2018 року № 51 та від 30 серпня 2018 року № 45 відповідно.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Міністерство посилалося на те, що відповідачем було допущено прострочення виконання його зобов`язань щодо своєчасної поставки передбаченого укладеним між сторонами договором товару. У зв`язку з наведеними обставинами позивачем було заявлено до стягнення з Товариства 26 072,19 грн. пені та 26 643,12 грн. штрафу, нарахованих у відповідні періоди прострочення за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної поставки товару до військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_5 ), військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) та військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до положень статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 7.2 договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3 договору.

За умовами пункту 7.3.6 цієї угоди за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов пункту 6.3.6 договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52 постачальником було у встановленому законом порядку і строки повідомлено представників замовника про дати поставки товару. Вказані обставини не заперечувалися сторонами під час розгляду справи.

Судом встановлено, що листом від 10 липня 2018 року № 296 військова частина НОМЕР_5 повідомила Товариство про те, що у приміщенні, де планувалося встановлення камер КХН-6, здійснюються ремонтні роботи, у зв`язку з чим монтаж та проведення перевірки обладнання на працездатність у термін до 30 липня 2018 року не є можливим. Враховуючи наведені обставини, відповідачу було запропоновано продовжити відповідний термін постачання до 30 серпня 2018 року.

Листом від 10 липня 2018 року № 418 військова частина НОМЕР_4 повідомила Товариство про те, що приміщення, де планується встановлення камер КХН-6, не готові до експлуатації у зв`язку з тим, що роботи з капітального ремонту не були розпочаті. З огляду на викладене, монтаж та проведення перевірки обладнання на працездатність у термін до 30 липня 2018 року не є можливим. Враховуючи наведені обставини, відповідачу було запропоновано продовжити відповідний термін постачання до 30 вересня 2018 року.

Крім того, 16 липня 2018 року Військово-морський ліцей звернувся до Товариства з листом № 575, в якому повідомив постачальника про відміну будівництва у приміщенні, де планувалося встановлення та монтаж камер КХН-6, у зв`язку з чим монтаж та проведення перевірки цього обладнання на працездатність у термін до 30 липня 2018 року не є можливим. Вказаним листом відповідачу також було запропоновано провести перерозподіл майна, яке має надійти від постачальника за укладеним між сторонами договором на адресу Військового-морського ліцею.

У зв`язку із зазначеними вище обставинами, Товариство листом від 18 липня 2018 року № 322 звернулося до Міністерства з письмовою пропозицією про укладення додаткової угоди в частині перенесення строків та зміну адрес постачання товару, який не може бути прийнятий через неготовність місць встановлення, тобто за обставин, які не залежать від постачальника.

Проте вказаний лист був залишений позивачем без відповіді та задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 1 жовтня 2018 року № 4901 Товариство повторно звернулося до позивача з пропозицією аналогічного змісту.

На підставі викладених у вказаному листі обставин 12 жовтня 2018 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду № 1 до договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52, за умовами якої до рознарядки було внесено зміни та замість поставки КХН-6 у кількості 2 шт. до Військово-морського ліцею (65062, вулиця Фонтанська дорога, 14, місто Одеса) сторони погодили поставку цього товару до військової частини НОМЕР_6 (65062, вулиця Приморська, 26, місто Одеса).

У той же час судом встановлено, що у вказаній додатковій угоді сторонами не було погоджено зміни строків поставки цього товару, встановлених умовами договору до 30 липня 2018 року включно.

Відповідно до положень статей 610, 611 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Отже, неустойка належить до заходів цивільно-правової відповідальності.

За змістом статей 550, 617 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом із тим згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень наведеної норми дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Враховуючи встановлені обставини на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань у встановлений договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52 строк було спричинено не винними діями останнього, а зумовлено неможливістю своєчасного виконання таких зобов`язань через неготовність одержувачами замовника прийняти вказаний товар у встановлені договором строки.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи листами військових частин А 1671 від 10 липня 2018 року № 296 та А 2308 від 10 липня 2018 року № 418, а також Військово-морського ліцею від 16 липня 2018 року № 575.

Крім того, про неготовність одержувачів замовника прийняти вищенаведений товар у встановлений договором строк також свідчить укладення сторонами додаткової угоди від 12 жовтня 2018 року № 1 до договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 23 червня 2018 року № 286/2/18/52, якою було змінено адресу поставки КХН-6 у кількості 2 шт. та передбачено здійснення цією поставки до військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_5 ) замість Військово-морського ліцею (65062, вулиця Фонтанська дорога, 14, місто Одеса).

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Товариства нарахованих позивачем штрафних санкцій.

За таких обставин у задоволенні позову Міністерства слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та компенсації не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24 вересня 2019 року

Суддя Є.В. Павленко