ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16.09.2019м. ДніпроСправа № 904/4054/19

Суддя Євстигнеєва Н.М., розглянувши матеріали

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до відповідача-1: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання недійсним додаткового договору від 10.03.2016 до договору оренди №12/02-3596-ОД від 15.09.2009

С У Т Ь С П О Р У :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить визнати додатковий договір від 10.03.2016 до договору оренди №12/02-3596-ОД від 15.09.2009 укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною недійсним з моменту укладення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Приватним підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3596-ОД. Пунктом 1.1 договору визначено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення з прибудовою, розміщене за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг , вул. Кириленко, 14/77, що перебуває на балансі ДП "Придніпровська залізниця".

Позивач вважає, що укладення додаткового договору від 10.03.2016 до основного договору оренди №12/02-3596-ОД, в якому орендодавцем є Регіональне відділення, без участі останнього є неправомірним. Укладаючи додаткову угоду відповідач порушив не лише умови договору оренди (зокрема, п.10.3. договору), але й норми чинного законодавства щодо порядку передачі майна в оренду, який, в силу частини четвертої статті 10 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", визначається Кабінетом Міністрів України. Станом на дату укладення додаткової угоди від 10.03.2016 до договору оренди такий порядок не розроблений. Позивач звертає увагу суду на те, що на дату укладення додаткової угоди відповідач не був власником переданого в оренду майна. Крім того, наказом №071 від 10.02.2016 "Про деякі питання щодо майна ПАТ "Укрзалізниця" було заборонено вчиняти дії щодо списання, відчуження, передачу в оренду, концесію, лізинг, управління, спільну діяльність, заставу, безоплатне користування основних засобів та нематеріальних активів, закріплених за товариством на праві господарського відання, внесених до статутного капіталу товариства, та майна, набутого товариством під час господарської діяльності до визначення відповідного порядку Кабінетом Міністрів України.

У якості правової підстави задоволення позовних вимог позивач зазначає статті 207,215, 228, 236, 761 Цивільного кодексу України

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Вирішуючи питання щодо сплати судового збору, господарський суд повинен виходити, зокрема, з такого.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1, п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.

Доказом сплати судового збору є оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення (Інформаційний лист Державної судової адміністрації України № 12-6621/11 від 10.11.2011).

Оскільки, при зверненні до господарського суду позивачем заявлено вимогу немайнового характеру (визнати додатковий договір недійсним), то позивач повинен сплатити судовий збір суму у розмірі 1 921, 00 грн., однак не додано жодних доказів на підтвердження сплати судового збору.

Разом з тим, до позовної заяви додано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Клопотання мотивоване тим, що на час направлення позову до суду на грошові кошти позивача, що містяться на банківських рахунках накладено арешт.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

При цьому, вказаною статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення заявника від сплати судового збору.

У розгляді питань, пов`язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати (п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

До клопотання про відстрочення сплати судового збору позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн., позивачем вказано лише про відсутність коштів для сплати судового збору.

У зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

Відтак, до позовної заяви не додано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, що є порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі - відмовити.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази сплати судового збору у встановленому розмірі 1 921,00 грн. та порядку.

4. Роз`яснити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, що в разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 16.09.2019 та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Євстигнеєва