ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/524/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 (повний текст рішення складено 28.05.2019, суддя Суховаров А.В.) у справі

за позовом приватного підприємства "Капітан", м. Вінниця

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 521 267, 48 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Приватне підприємство "Капітан" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" (далі - відповідач) про стягнення суми 421 140,00 грн. заборгованості за поставлений товар, 69 851,55 грн. пені, 5 849,81 грн. 3% річних, 24 426,12 грн. інфляційних, 7 819, 02 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №150518 від 15.05.2018 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 у даній справі позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" на користь приватного підприємства Капітан суми 421 140,00 грн. основного боргу, 5 849,81 грн. 3% річних, 24 426,12 грн. інфляційних, 69 851,55 грн. пені, 7 819,02 грн. витрат по сплаті судового збору.

Зазначене рішення обґрунтовано посиланням на те, що на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується відповідними двосторонніми видатковими накладними, які скріплені печатками підприємств обох сторін, проте відповідачем порушено зобов`язання в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги та не надав оцінку доводам відповідача про те, що фактично строк виконання зобов`язання з оплати товару не настав, у зв`язку з недотриманням порядку, передбаченого договором купівлі-продажу, а саме, не підписано акти приймання-передачі продукції, не виставлений позивачем рахунок на оплату поставленого товару та не підписано спільної погодженої заявки.

До позовної заяви не додано копій довіреностей на осіб, які приймали товар та за відсутності у видаткових накладних ідентифікаційних даних такої особи, надані позивачем документи на підтвердження дійсності операцій щодо передання цінностей за договором, на думку скаржника, не можуть бути належними доказами на підтвердження заявлених позовних вимог.

Скаржник вважає, що господарським судом безпідставно відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про закриття провадження та залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з наявністю третейського застереження, передбаченого п.5.2 договору.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що строк оплати за отриманий товар визначається моментом отримання товару, а підстава для проведення оплати є підписана сторонами видаткова накладна. Всі наявні видаткові накладні, якими підтверджено факт отримання відповідачем товару, були надані суду в повному обсязі, а тому немає жодних підстав стверджувати про ненастання строків виконання обов`язку з оплати за отриманий товар.

Щодо відсутності у видаткових накладних ідентифікаційних даних та довіреностей на осіб, які приймали товар, позивач зазначає, що всі надані суду видаткові накладні в рядку "прийняв" містять підпис відповідальної особи, яка здійснила приймання товару від відповідача, а також печатку підприємства відповідача.

Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі та залишення позовної заяви без руху, оскільки аналіз статей 174 та 231 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що наявність третейського застереження не є підставою для залишення позовної заяви без руху або закриття провадження у справі.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чус О.В., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2019 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в резолютивній частині ухвали, не пізніше 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 29.08.2019.

29.08.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.09.2019.

09.09.2019 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали пояснення по справі.

09.09.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

15.05.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладений договір купівлі-продажу №150518 (далі - договір), предметом якого є продаж продавцем запчастин та шин (далі - товар) із наявного асортименту на складі покупцю, який в свою чергу зобов`язується оплатити його на умовах договору (п.1.1 договору)

Відповідно до п.2.1 договору оплата товару проводиться на основі договору, рахунків або видаткових накладних до нього в гривнях країни безготівковим банківським переказом на розрахунковий рахунок продавця або ж готівкою в касу продавця на протязі 30 (тридцяти) банківських днів з моменту отримання товару покупцем. Днем оплати вважається день, в який перерахована покупцем сума коштів зарахована на розрахунковий рахунок продавця або дата внесення готівкових грошей в касу продавця (гроші які покупцем перераховані, але з будь-яких причин не зараховані на розрахунковий рахунок продавця актом оплати не вважаються).

За умовами розділу 3 договору покупець отримує товар на умовах самовивозу зі складу продавця. При отриманні товару покупець зобов`язаний перевірити відповідність до накладної кількість, асортимент товару та його якість. При цьому претензії покупця щодо кількості та асортименту отриманого товару приймаються лише в момент видачі товару покупцю. Ціна товару договірна та вказується у видатковій накладній. Датою переходу права власності покупцю на придбаний товар вважати дату видаткової накладної.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується відповідними двосторонніми видатковими накладними, які скріплені печатками підприємств обох сторін (а.с.13-22), проте відповідачем порушено зобов`язання в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 421140,00 грн., наявність якої підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 20.08.2018 (а.с.27).

З огляду на те, що вказана заборгованість не сплачена відповідачем, позивач звернувся з даним позовом до суду.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу, в частині оплати поставленого товару, стало причиною звернення позивача до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення у судовому засіданні присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої - третьої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої та другої ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з частиною першою ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо повного розрахунку за поставлений товар, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав про стягнення заборгованості за спірним договором у розмірі 421140,00 грн.

У разі порушення зобов`язання настають встановлені договором або законом правові наслідки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша ст.216 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною другою ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

У сфері господарювання, згідно з частиною другою ст.217 та частиною першою ст.230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами пункту 4.1 договору в разі порушення строків оплати товару покупець, виплачує продавцю штрафні санкції в розмірі 0,2% від простроченої суми заборгованості за кожен день затримки, а також відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язань. Отримані від покупця кошти продавець зараховує в першу чергу на погашення штрафних санкцій, а потім погашення основного боргу.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивачем нараховано пеню у розмірі 69 851,55 грн. за період з 08.08.2018 по 23.01.2019.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, враховуючи, що цей розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 69 851,55 грн. за період з 08.08.2018 по 23.01.2019.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов`язання, приписи вказаних правових норм, суд першої інстанції правомірно зазначив про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за період з 08.08.2018 по 23.01.2019 у розмірі 5 849,81 грн., інфляційних втрат за період з вересня 2018 по грудень 2018 у розмірі 24 426,12 грн.

При цьому, розрахунки інфляційних втрат, 3% річних перевірені судом апеляційної інстанції та визнані вірними.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що фактично строк виконання зобов`язання з оплати товару не настав, враховуючи таке.

Зміст договору купівлі-продажу свідчить про те, що умовами цього договору сторонами не визначені конкретні найменування, кількість та ціна продукції. Перелічені умови, відповідно до положень договору, повинні бути узгоджені сторонами в видаткових накладних.

У п.3.4 договору сторони погодили, що датою переходу права власності покупцю на придбаний товар слід вважати дату видаткової накладної.

Таким чином, з урахуванням п.2.1 договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Умовами договору не передбачено підписання сторонами акту приймання-передачі продукції, а також спільної погодженої заявки.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що рахунок на оплату є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити поставлений йому товар.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги посилання скаржника щодо відсутності копій довіреностей на осіб, які приймали товар та ідентифікаційних даних такої особи у видаткових накладних.

Так, ст.1, частинами першою та другою ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять такі обов`язкові реквізити як дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтиском печатки товариств).

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі ТОВ "Укртрансконструкція" як юридичної особи, у здійсненні господарської операції за цією накладною. Відтиском печатки організації засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи.

Відповідач не заперечує справжність печатки та не надає суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з викраденням чи втратою печатки, а тому відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд відповідача.

Щодо посилання апелянта на те, що господарським судом безпідставно відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про закриття провадження та залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з наявністю третейського застереження, передбаченого п.5.2 договору, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Статтею 3 Закону України "Про третейські суди" визначено, що завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ст. 5 Закону України "Про третейські суди").

Згідно ст.12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до п.5.2 договору усі спори, розбіжності і вимоги, які виникають із даного договору або пов`язані з ним (у тому числі, що стосуються зміни, порушення, укладення, розірвання, недійсності цього договору, стягнення заборгованості і штрафних санкцій, виконання гарантійних зобов`язань, спонукання до вчинення дій на виконання умов даного договору або припинення передбачених ним зобов`язань тощо), які не вдалося усунути шляхом переговорів, розв`язуються у відповідності до законодавства України у третейському суді при Вінницькій торговельно-промисловій палаті у відповідності до його регламенту.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2,3,7 - 13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 Господарського процесуального кодексу України , з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача до початку розгляду справи по суті та до подання першої заяви по суті спору не надав суду першої інстанції заперечення проти вирішення спору в господарському суді та клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з наявністю третейського застереження.

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 174 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави для залишення позовної заяви без руху, а статтею 231 цього кодексу - підстави для закриття провадження у справі.

Зміст ст.174 та 231 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що наявність третейського застереження не є підставою для залишення позовної заяви без руху та закриття провадження у справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 у справі №904/524/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 17.09.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко