РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019Справа № 910/6647/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська дорожньо-

будівельна компанія"

до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління"

Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія

"Автомобільні дороги України"

про стягнення 370 755,66 грн.

Представники:

від позивача: Мельничук І.В.

від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша українська дорожньо-будівельна компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 370755,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч умовам договору субпідряду № 23/05-17 від 22.05.2017 не в повному обсязі було оплачено вартість виконаних робіт. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 331289,31 грн., інфляційні втрати у розмірі 31706,01 грн. та 3% річних у розмірі 7760,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська дорожньо-будівельна компанія" залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: зазначення правильного найменування юридичної особи відповідача; зазначення правильної ціни поданого позову; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

03.06.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність спору, дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 02.07.2019.

У підготовче засідання 02.07.2019 прибув представник позивача. Представники відповідача в підготовче засідання не прибули, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 02.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 30.07.2019.

У підготовче засідання 30.07.2019 прибув представник позивача. Представники відповідача в підготовче засідання не прибули, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні 30.07.2019 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.09.2019.

У судове засідання 10.09.2019 прибув представник позивача, представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 10.09.2019, за відсутності представника відповідача, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017 між відповідачем (генпірядник) та позивачем (субпідрядник) укладено договір №23/05-17 послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (міжнародні, національні, регіональні), державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області (ліквідація ямковості струменевим методом) згідно з дефектними актами (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що субпідрядник за дорученням генпідрядника та замовника надати послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (міжнародні, національні, регіональні), державного значення (територіального) та місцевого значення загального користування у Київській області (ліквідація ямковості струменевим методом) згідно з дефектними актами, а генпідрядник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги після прийняття та оплати послуг замовником - Службою автомобільних доріг у Київській області.

Відповідно до п. 3.1. Договору загальна вартість послуг за цим договором орієнтовно становить 2000000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3) після надходження сплати за ці послуги від замовника та після підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), а також після одержання від субпідрядника документів, зазначених у п. 4.2. Договору.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором субпідряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (ст. 839 Цивільного кодексу України).

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку (ст. 838 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи за Договором на суму 831289,31 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2017 року на суму 79002,61 грн. та на суму 752286,70 грн., які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Судом встановлено, що 02.08.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 500000,00 грн. за Договором, що підтверджується платіжним дорученням №968 від 02.08.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем всупереч умовам договору субпідряду № 23/05-17 від 22.05.2017 не в повному обсязі було оплачено вартість виконаних робіт. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 331289,31 грн., інфляційні втрати у розмірі 31706,01 грн. та 3% річних у розмірі 7760,34 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до п. 3.1. Договору загальна вартість послуг за цим договором орієнтовно становить 2000000,00 грн.

Як встановлено судом, позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи за Договором на суму 831289,31 грн.

Як встановлено судом, 02.08.2018 відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 500000,00 грн. за Договором, що підтверджується платіжним дорученням №968 від 02.08.2018.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3) після надходження сплати за ці послуги від замовника та після підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), а також після одержання від субпідрядника документів, зазначених у п. 4.2. Договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Станом на дату розгляду справи відповідачем не надано доказів повної сплати вартості виконаних робіт за Договором, в тому числі на суму 331289,31 грн., не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі - 331289,31 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7760,34 грн. за період з 03.08.2018 по 14.05.2019 та інфляційні втрати у розмірі 31706,01 грн. за період з серпня 2018 року по квітень 2019 року.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, суд зазначає, що умовами Договору не визначено конкретного строку оплати вартості робіт за Договором, зі спливом якого у кредитора виникає право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Так само позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату вартості виконаних робіт в порядку ст. 530 ЦК України до подання позовної заяви, доказів протилежного суду не надано.

При цьому, наведені висновки суду підтверджуються і тим, що в основу визначення періоду розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем покладено дату часткової сплати заборгованості (02.08.2018), тоді-як факт часткової сплати вартості виконаних робіт відповідачем не є тією обставиною, з якою пов`язується момент виникнення обов`язку з оплати.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо підсудності даної справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.09.2011 порушено провадження у справі №44/258-6 про банкрутство Дочірнього підприємства «Київське дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Ухвалою від 25.02.2013 відкрито процедуру санації Дочірнього підприємства «Київське дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

У подальшому строк санації неодноразово продовжувався і вказана процедура станом на дату подання позову тривала.

Відповідно до приписів п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи, господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;.

При цьому, положеннями ст. 30 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013, у випадках, передбачених цим законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013, вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова про визнання банкрутом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не ухвалювалась, ліквідаційна процедура не відкривалась.

Суд, який розглядає справу про банкрутство, відмовляє у прийнятті заяв поточних кредиторів з вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі, оскільки спори за такими вимогами підлягають розгляду у порядку позовного провадження.

Така відмова не позбавляє кредитора права звернутися з позовною заявою до боржника в загальному порядку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі №910/10889/17.

З огляду на наведене, оскільки вимоги, які є предметом позову, є поточними вимогами до боржника, стосовно якого не відкрито ліквідаційну процедуру, такі вимоги підлягають розгляду Господарським судом міста Києва у позовному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А; ідентифікаційний код: 33096517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська дорожньо-будівельна компанія" (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, 57А, офіс 10; ідентифікаційний код: 38587794) основний борг у розмірі 331289 (триста тридцять одну тисячу двісті вісімдесят дев`ять) грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 4969 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 34 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.09.2019

Суддя Ю.В. Картавцева