ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 вересня 2019 р. Справа № 903/543/19

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/543/19 за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств до фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни про усунення перешкод в користуванні торговельним місцем,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2019 Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулася з позовом до фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни про стягнення 24816,00 грн. неустойки за прострочення виконання обов`язку повернення торговельного місця за період з 14.01.2019 по 15.07.2019 та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем №1954, загальною площею 18,60 кв.м., що знаходиться на території "Завокзального ринку" за адресою: вул. Карпенка-Карого, 1, м. Луцьк, шляхом демонтажу малої архітектурної форми.

Заява обґрунтована тим, що договір оренди торговельного місця №1-13/1954/18 від 01.07.2018 є припиненим з 01.01.2019 і ФОП Тимощук Наталія Дмитрівна протягом десяти днів після припинення дії договору зобов`язана була звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми.

Проте, відповідач обов`язок в частині звільнення торговельного місця, який встановлено п. 3.2 договору та ч. 1 ст. 785 ЦК України не виконала, торговельне місце не звільнила, у зв`язку з чим останній нараховано 24816,00 грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України, виходячи із щомісячної орендної плати 2046,00 грн. згідно п.4.1 договору.

Ухвалою суду від 29.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.08.2019 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 28.08.2019 роз`єднано позовні вимоги Волинської обласної спілки споживчих товариств до Фізичної особи-підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни про стягнення 24816,00 грн. неустойки за прострочення виконання обов`язку повернення торговельного місця за період з 14.01.2019 по 15.07.2019 та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем №1954, загальною площею 18,60 кв.м., що знаходиться на території "Завокзального ринку" за адресою: вул. Карпенка-Карого, 1, м. Луцьк, шляхом демонтажу малої архітектурної форми, виділивши їх у самостійні провадження. Виділено у самостійне провадження позовну вимогу Волинської обласної спілки споживчих товариств до Фізичної особи-підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни про усунення перешкод в користуванні торговельним місцем №1954, загальною площею 18,60 кв.м., що знаходиться на території "Завокзального ринку" за адресою: вул. Карпенка-Карого, 1, м. Луцьк, шляхом демонтажу малої архітектурної форми, яку постановлено розглядати у межах справи №903/543/19. Розгляд справи №903/543/19 в підготовчому засіданні відкладено на 10.09.2019 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 10.09.2019 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 24.09.2019 о 10:15 год.

Представник позивача в призначене судове засідання не прибув, 24.09.2019 подав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без його участі та клопотання, яким долучив до матеріалів справи копію рішення Господарського суду від 07.11.2018 у справі №9003/390/18, копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 у справі №903/390/18, копію Верховного суду від 16.04.2019 у справі №903/390/19, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2019.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, ухвала суду від 10.09.2019 повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідач під час підготовчого провадження у справі та до початку розгляду справи по суті письмових відзиву, пояснень чи заперечень стосовно пред`явленого позову суду та позивачу не подала.

Судом враховано, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на викладене, відповідач не була позбавлена права та можливості ознайомитися з ухвалами Господарського суду Волинської області від 29.07.2019, від 28.08.2019 та від 10.09.2019 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Оскільки неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності відповідача, за наявними в ній матеріалами на підставі ч. 9 ст.165 ГП України.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2018 між Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендодавець, позивач) та фізичною особою - підприємцем Тимощук Наталією Дмитрівною (орендар, відповідач) укладено договір оренди №1-13/1954/18 торговельного місця (а.с.13-14).

Відповідно до п. 2.1 договору, сторони встановили, що предметом договору є торговельне місце № 1954, загальною площею 18,60 кв.м., що розташоване на Завокзальному ринку в м . Луцьку , по вул. Карпенка Карого,1 для розміщення об`єкта торгівлі (малої архітектурної форми).

Згідно п. 3.1 договору, вступ орендаря у користування торговельним місцем настає одночасно з підписанням сторонами даного договору. Підписання даного договору свідчить про те, що Орендар отримав в користування Торговельне місце.

Пунктом 3.2 договору зазначено, що після закінчення строку оренди, передбаченого цим Договором або у випадку дострокового припинення Договору, Орендар зобов`язаний протягом 10 календарних днів повністю звільнити торговельне місце та виконати інші свої зобов`язання перед Орендодавцем в тому числі грошові.

Згідно п. 4.1 угоди розмір орендної плати за торговельне місце складає 2046,00 грн. на місяць в т.ч. ПДВ. Орендна плата сплачується щомісячно на поточний рахунок орендодавця, не пізніше 20-го числа поточного місяця (розрахунковий місяць).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць після першого місяця дії договору визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати на офіційний індекс інфляції за попередній місяць. При цьому скоригована сума орендної плати не може бути нижчою за встановлену договором.

Відповідно до п. 8.1. договору сторони дійшли згоди, що цей Договір є укладеним по 31.12.2018 року.

Однак, в порушення умов вищевказаного договору по поверненню позивачу орендованого майна відповідач не звільнила торговельне місце від малої архітектурної форми, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Волинська обласна спілка споживчих товариств листом № 6 від 30.01.2019 (а.с.16), повідомила відповідача, що протягом 10 календарних днів слід повністю звільнити торговельне місце. Даний лист відповідач наручно отримав 30.01.2019 проте станом на 16.07.2019р. торговельне місце № 1954 від металоконструкції не звільнила.

На підтвердження факту продовження користування відповідачем об`єктом оренди після закінчення дії договору позивач подає акт обстеження торговельного місця №1954 від 16.07.2019, складений комісією в складі: Голяра В.В. - головного інженера ринку, Хомич C.Л - інспектора з основної діяльності, Гринчука І .С. - юриста Волинської облспоживспілки про те, що станом на 16.07.2019 металева конструкція №1954, що належить приватному підприємцю Тимощук Н .Д. , знаходиться на території ринку "Завокзальний" облспоживспілки (м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1) (а.с.15).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України ).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Нормами ч. 2 ст. 291 ГК України встановлено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

У відповідності до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічну правову позицію висвітлено в п. 4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Як вже зазначалось, що укладений між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та фізичною особою-підприємцем Тимощук Н.Д. договір №1-13/1954/18 від 01.07.2018 оренди торговельного місця припинив свою дію з 31.12.2018 у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено, небажанням Орендодавця продовжувати термін дії угоди на наступний період часу, повідомленням про це Орендаря, здійсненим у встановленому порядку Орендодавцем.

Свідченням припинення дії договору оренди, волевиявлення облспоживспілки на заперечення пролонгації договору на наступний період, невиконання наймачем обов`язку щодо повернення орендованої торговельної площі виступає звернення Волинської ОССТ в господарський суд з позовом про усунення прешкод в користуванні ВОСС торговельним місцем.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Враховуючи норми чинного законодавства, з припиненням дії договору оренди, відповідач втрачає статус орендаря, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про усунення прешкод в користуванні ВОСС торговельним місцем є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позов до розгляду суду доведено з вини ФОП Тимощщук Н.Д. , то витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на неї.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 236-240 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Усунути прешкоди в користуванні Волинською обласною спілкою споживчих товариств (вулиця Ковельська, будинок 13, місто Луцьк, 43016, ) торговельним місцем №1954 шляхом виселення фізичну особу - підприємця Тимощук Наталію Дмитрівну ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) (демонтажу малої архітектурної форми) із торгівельного місця № НОМЕР_2 , загальною площею 18,60 кв.м., що знаходиться на території «Завокзального ринку» за адресою вулиця Карпенка-Карого, 1 в місті Луцьку .

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної спілки споживчих товариств (вулиця Ковельська, будинок 13, місто Луцьк, 43016, ) 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 25.09.2019.

Суддя І. О. Гарбар