ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2019м. ДніпроСправа № 910/8332/19
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Приватного акціонерного товариство "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 1)

про стягнення 8 232,19 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 787,41 грн. інфляційних втрат, 266,58 грн. 3% річних

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом №б/н від 24.06.2019 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" заборгованості на загальну суму 9 286,18 грн., з яких:

- 8 232,19 грн. страхове відшкодування в порядку регресу;

- 787,41 грн. інфляційні втрати за період з червня 2018 року по травень 2019 року;

- 266,58 грн. 3% річних за період з 27.05.2018 по 24.06.2019.

Також позивач просить суд справу розглядати в порядку спрощеного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП водія, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2017, ОСОБА_1 , на момент ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2556080 від 02.02.2017. За даними Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України Полісом обов`язкового страхування цивільно-відповідально відповідальності власників наземних транспортних засобів Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" №АК/2556080 від 02.02.2017 встановлено франшизу в розмірі 00,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва №910/8332/19 від 01.07.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариство "Страхова група "ТАС" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 8 232,19 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 787,41 грн. інфляційних втрат, 266,58 грн. 3% річних передано на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 відкрито провадження у справі №904/8332/19 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 05.08.2019 о 09:30 год.

У судовому засіданні 05.08.2019 розгляд справи відкладено до 10.09.2019 о 10:40 год.

У судовому засіданні 10.09.2019 розгляд справи відкладено до 19.09.2019 о 10:40 год.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзиву та витребування судом документи не надав, про час слухання справи повідомлявся належним чином. Ухвали суду надсилалися за місцезнаходженням відповідача згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 232.07.2019. Однак, кореспонденція надіслана господарським судом була повернута відділення поштового зв`язку "Укрпошта" з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Так, на підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.07.2019, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 1, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила). Так, для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил). Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Більше того, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвал суду з викликом відповідача у судове засідання відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Так, у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з неотриманнями відповідачем ухвал суду, нез`явленням представника відповідача у судове засідання та неподанням ним відзиву на позов, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представника відповідача у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 10.09.2019 виклав зміст позовних вимог, навів доводи в їх обґрунтування; зауважив, що ним повідомлені суду всі обставини справи, що йому відомі, та надані всі докази, необхідні для прийняття законного, обґрунтованого рішення.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.09.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (далі - позивач, страховик) та ОСОБА_2 укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ8 № 632726 від 14.03.2017 та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0869857 від 14.03.2017.

За цим договором застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки Hyundai Veracruz, державний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

В м. Києві 18.07.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Hyundai Veracruz, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2017, яка набрала законної сили 24.10.2017, ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , п.п. 2.3 "б", 10.1 ПДР України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобілю Hyundai Veracruz, державний номер НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень, його власнику заподіяно матеріальний збиток.

Відповідно до ремонтної калькуляції позивача № 07437_08 від 20.07.2017 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Hyundai Veracruz, державний номер НОМЕР_1 , склала 8 232,19 грн.

На підставі страхового акту позивача №15906Р/08/2017 від 31.07.2017 страхове відшкодування в розмірі 8 232,19 грн. виплачено на користь страхувальника, ОСОБА_2 , шляхом перерахування коштів, що підтверджується платіжним дорученням № 29148 від 01.08.2018 (а.с.56).

Цивільно-правова відповідальність винної в скоєнні ДТП водія, ОСОБА_1 , на момент ДТП зареєстрована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (далі - відповідач) відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2556080 від 02.02.2017, згідно якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 311, державний номер НОМЕР_2 (далі-застрахований автомобіль).

За даними Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - ЦБД МТСБУ) Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ "СТ "Домінанта" № АК/2556080 від 02.02.2017 встановлено франшизу в розмірі 00,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача заяву № Г0401/709 від 20.02.2018 на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу), яка отримана відповідачем 22.02.2018, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 57, 58).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників Наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами нього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників Наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Проте, відповіді на заяву відповідач не надав, страхове відшкодування не виплатив, лист про відмову у виплаті на адресу позивача не надходив.

Так, визначений п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк розгляду заяви на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) № Г0401/709 від 20.02.2018 закінчився 26.05.2018, викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.

Як встановлено приписами ч.1. ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Умовами абзаців а, ґ підпункту 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на момент настання ДТП) встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33,1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (протягом трьох робочих днів).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідачем суму боргу в порядку регресу не сплачено, доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано.

На підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 232,19 грн. підлягають задоволенню.

Позивач також нарахував та просить стягнути з відповідача втрати від інфляції у сумі 787,41 грн. за період з червня 2018 року по травень 2019 року та 3% річних у сумі 266,58 грн. за період з 27.05.2018 по 24.06.2019.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат та 3% річних сума, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з червня 2018 року по травень 2019 року складають 787,41 грн. та 3% річних за період з 27.05.2018 по 24.06.2019 складають 266,58 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 232,19 грн., 3% річних - 266,58 грн., інфляційні втрати - 787,41 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариство "Страхова група "ТАС" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 8 232,19 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 787,41 грн. інфляційних втрат, 266,58 грн. 3% річних - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 1, ідентифікаційний код 35265086) на користь Приватного акціонерного товариство "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65, ідентифікаційний код 30115243) кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 232,19 грн., 3% річних 266,58грн., інфляційні втрати 787,41 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1 921,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 23.09.2019.

Суддя Е.М. Бондарєв