РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2019Справа № 910/4565/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-ГРУП УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК КУБ"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Поздняков П.В. (адвокат);

від відповідача не з`явились.

Вільні слухачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

В судовому засіданні 03.09.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повне рішення буде складено 17.09.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

09 квітня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-ГРУП УКРАЇНА" (позивач) надійшла позовна заява № 118 від 04.04.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК КУБ" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року в сумі 635 505,26 грн. з них: основного боргу - 580 898,43 грн. (п`ятсот вісімдесят тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень 43 копійки), втрат від інфляції - 43 625,47 грн. (сорок три тисячі шістсот двадцять п`ять гривень 47 копійок) та 3% річних - 10 981,36 грн. (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна гривня 36 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як генпідрядник, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року, зокрема, в повному обсязі не здійснив оплату вартості виконаних позивачем, як підрядником, робіт, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/4565/19 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.05.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 30.05.2019 року.

21.05.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить вважати поважними причини неподання відзиву на позов у строк, визначений судом та прийняти відзив на позовну заяву, в позові відмовити повністю.

Вказаний відзив судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 року встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 173 ухвалу Господарського суду міста від 11.04.2019 року у справі № 910/4565/19 вручено уповноваженому представнику відповідача - 22.04.2019 року.

Відтак, відзив на позовну заяву мав бути поданий відповідачем у строк до 07.05.2019 року (включно).

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши доводи відповідача щодо поважності причин неподання відзиву у строк, визначений судом, враховуючи положення ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві доводи є необгрунтованими та не доведеними, таким чином, поважні причини пропуску відповідачем строку для подання відзиву відсутні.

Згідно з ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, відзив поданий до суду з порушення строку встановленого в ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В підготовчих засіданнях 30.05.2019 року та 11.06.2019 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 11.06.2019 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

11.06.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка судом не приймається до уваги, як така, що подана на відзив, який не прийнятий судом до уваги.

09.07.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 519 618,81 грн., з них: основного боргу - 460 631,48 грн. (чотириста шістдесят тисяч шістсот тридцять одна гривня 48 копійок), 3% річних - 11 358,04 грн. (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 04 копійки) та втрат від інфляції - 47 629,29 грн. (сорок сім тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 29 копійок).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява, приймаючи до уваги дотримання позивачем вимог ст.ст. 46, 182 Господарського процесуального кодексу України, прийнята судом до розгляду.

В підготовчому засіданні 09.07.2019 року судом оголошувалася перерва.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

В підготовчому засіданні 06.08.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/4565/19 до судового розгляду по суті на 03.09.2019 року.

В судовому засіданні 03.09.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 03.09.2019 року не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-ГРУП УКРАЇНА" (надалі - позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БК КУБ" (надалі - відповідач, генпідрядник) укладено договір підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, відповідно до п. 1.1. якого, генпідрядник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації, державних будівельних норм України та умов договору виконання підрядних робіт (роботи) на об`єкті: «Реконструкція парку «Кіото» Деснянського району (ІІ черга), а генпідрядник зобов`язується прийняти та оплатити якісно виконані роботи відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, загальна вартість робіт за договором згідно з договірною ціною, яка є невід`ємною частиною договору складає 3 193 602,70 грн.

В п. 3.1. договору визначено, що термін виконання робіт до 26 травня 2018 року.

За умовами п. 3.5. договору, приймання робіт здійснюється на підставі актів виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідки за формою № КБ-3.

Згідно з п. 4.2. договору, підрядник на підставі виконаних робіт складає акти виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідкою КБ-3 та з усіма підтверджуючими документами, що визначені у п. 4.2. передає їх генпідряднику. Генпідрядник протягом 10-ти робочих днів перевіряє документи і підписує акти виконаних робіт, а у разі не підписання обґрунтовує причину відмови.

Відповідно до п. 4.3. договору, розрахунки за виконані роботи здійснюються генпідрядником наступним чином:

- генпідрядник протягом 5 банківських днів з дати підписання договору за умови надходження коштів від замовника здійснює за рахунок підрядника попередню оплату у розмірі 1 752 123,15 грн. (п. 4.3.1.);

- протягом 10 (десяти) банківських днів після підписання актів виконаних робіт за умови надходження коштів від замовника, генпідрядник перераховує грошові кошти на поточний рахунок підрядника у розмірі 1 441 479,55 грн.

Договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та діє 31.12.2018 року, а у частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року позивач виконав, а відповідач прийняв обумовлені вказаним договором роботи на загальну суму 4 008 898,43 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт від 31.07.2018 року на суму 2 587 256,34 грн. та актом вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт від 31.07.2018 року на суму 1 421 642,09 грн.

Згідно довідки від 31.07.2018 року про вартість виконаних робіт та витрати за липень 2018 року їх вартість становить 4 008 898,43 грн.

Вказані акт приймання виконаних будівельних робіт від 31.07.2018 року, акт вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт та довідка від 31.07.2018 року про вартість виконаних робіт за липень 2018 року підписані сторонами без заперечень та скріплені печатками товариств.

Зауважень до обсягу та якості виконаних робіт у відповідача до позивача не виникло.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов`язання з виконання будівельних робіт відповідно до договору, так і факт виникнення у відповідача зобов`язання з їх оплати є акт приймання виконаних будівельних робіт та акт вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт, які сторонами належним чином оформлені та підписані без будь - яких зауважень.

Суд наголошує, що саме ці документи є первинними бухгалтерським документами, які засвідчують здійснення господарських операцій і містять інформацію про вартість виконаних робіт за договором.

Отже, підписання відповідачем акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.07.2018 року на суму 2 587 256,34 грн. та акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт від 31.07.2018 року на суму 1 421 642,09 грн., які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

За виконані роботи відповідач розрахувався лише частково в сумі 3 428 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 785 від 05.02.2018 року на суму 50 000,00 грн., № 816 від 15.03.2018 року на суму 150 000,00 грн., № 859 від 03.05.2018 року на суму 2 300 000,00 грн., № 880 від 08.05.2018 року на суму 200 000,00 грн., № 897 від 18.05.2018 року на суму 100 000,00 грн., № 905 від 22.05.2018 року на суму 50 000,00 грн., № 909 від 24.05.2018 року на суму 50 000,00 грн., № 911 від 30.05.2018 року на суму 80 000,00 грн., загальна сума яких становить 2 980 000,00 грн. (кошти за зазначеними платіжними дорученнями сплачені в рахунок авансу за виконання підрядних робіт) та платіжними дорученнями № 965 від 02.08.2018 року на суму 300 000,00 грн., № 999 від 28.08.2018 року на суму 148 000,00 грн., загальна сума яких становить 448 000,00 грн. (кошти за зазначеними платіжними дорученнями сплачені в рахунок оплати за виконані підрядні роботи), отже заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року становить 580 898,43 грн.

Суд відмічає, що в матеріалах справи також міститься платіжне доручення № 865 від 05.05.2018 року на суму 500 000,00 грн., в призначені платежу якого зазначено, що перерахування коштів здійснюється в рахунок сплати авансу на виконання підрядних робіт за договором № 04/05-2018 від 04.05.2018 року, тому платіжне доручення № 865 від 05.05.2018 року не приймається судом в якості доказу на підтвердження оплати за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року.

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року становить 580 898,43 грн. (4 008 898,43 грн. (вартість виконаних підрядних робіт) - 3 428 000,00 грн. (частково оплачені підрядні роботи) = 580 898,43 грн.).

Позивач вказує, що 29.12.2018 року звернувся до відповідача з претензією № 1 (вих. № 617/18) від 29.12.2018 року про сплату заборгованості в сумі 580 898,43 грн., проте відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення.

Проте, матеріали справи не містять доказів направлення вказаної претензії відповідачу, як і не містять доказів її отримання останнім.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем в Єдиному державному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні: № 1 від 05.02.2018 року, № 4 від 15.03.2018 року, № 4 від 03.05.2018 року, № 8 від 08.05.2018 року, № 20 від 18.05.2018 року, № 21 від 22.05.2018 року, № 24 від 24.05.2018 року, № 25 від 30.05.2018 року, № 24 від 31.07.2018 року для відображення у податковому обліку господарських операцій за вказаними податковими накладними.

Згідно зі статтею 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі. Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 8 наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року № 957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 за №1235/26012 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу отримувача (покупця) цих товарів/послуг. У разі відмови постачальника (продавця) товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувач (покупець) таких товарів/послуг має право в порядку, передбаченому пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника (продавця).

Виходячи з того, що підставою для відображення у бухгалтерському обліку підприємства є сам факт вчинення господарської операції, згідно відповідного первинного документу, враховуючи наявність підтвердження виконання будівельних робіт шляхом їх відображення у податковому обліку підприємств, суд вважає підтвердженим факт виконання будівельних робіт згідно акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.07.2018 року та акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт від 31.07.2018 року.

Під час перебування справи на розгляді в суді позивач, користуючись передбаченими ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, подав заяву про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог, в якій позивач вказує, що відбулося зменшення основної заборгованості на суму 120 266,95 грн. внаслідок зарахування позивачем вартості послуг генерального підряду визначеного п. 2.4. договору підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 460 631,48 грн.

Факт заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 460 631,48 грн. також підтверджується підписаним обома сторонами без заперечень актом звірки взаємних розрахунків від 30.04.2019 року, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 460 631,48 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідач не здійснив оплату вартості виконаних позивачем за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року будівельних робіт, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати виконаних робіт.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

За приписами ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 875 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 460 631,48 грн. та настання строку виконання обов`язку щодо сплати підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не були спростовані відповідачем.

Водночас, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відповідача письмових зауважень щодо виконаних позивачем робіт за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року, станом на час розгляду справи доказів здійснення відповідачем оплати за виконані позивачем спірні будівельні роботи в сумі 460 631,48 грн. матеріали справи не містять.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором підряду № 12-2018 на виконання підрядних робіт від 05.02.2018 року в розмірі 460 631,48 грн.

Крім того позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних - 11 358,04 грн. та втрат від інфляції - 47 629,29 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати виконаних робіт.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.

Суд зауважує, що позивач просить стягнути з відповідача на його користь втрати від інфляції у розмірі 47 629,29 грн. (в редакції заяви про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог), втім не визначає період за який здійснюється нарахування втрат від інфляції, тому суд вважає періодом нарахування втрат від інфляції - період визначений у позовній заяві з 16.08.2018 року по 28.02.2019 року (в позовній заяві позивач вказує кінцевою датою нарахування 31.02.2019 року, втім у лютому місяці 2019 року 28 (двадцять вісім) календарних днів, а не 31 (тридцять один), як вказує позивач).

З огляду на викладене вище слідує, що позивачем при розрахунку втрат від інфляції не враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок втрат від інфляції.

Здійснивши розрахунок втрат від інфляції, суд встановив, що загальна сума втрат від інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 43 625,47 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення втрат від інфляції в сумі 4003,82 грн. позивачу належить відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, в межах визначеного позивачем у позовній заяві періоду з 16.08.2018 року по 02.04.2019 року (у заяві про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог позивач не вказує період нарахування 3% річних), судом встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 10 981,36 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 376,68 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 515 238,31 грн. з них: : основного боргу - 460 631,48 грн., втрат від інфляції - 43 625,47 грн. та 3% річних - 10 981,36 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 7728,58 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6600,00 грн.

Положеннями ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що при подані доказів на підтвердження понесених судових витрат представником позивача дотримані вимоги ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

В ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-ГРУП УКРАЇНА" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Домінус Літіс» (об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги № 02/04, за умовами якого об`єднання зобов`язується надавати правову допомогу клієнту в порядку, визначеному у договорі.

В додатку № 1 до договору сторони визначили вартість адвокатських послуг: надання юридичних консультацій та складання проекту позовної заяви - 2000,00 грн., документів правового характеру; представництво інтересів клієнта у Господарському суді м. Києва (ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях, складання заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань) та надання консультації по судовій справі у розмірі 4600,00 грн. Оплата здійснюється наступним чином: до 28 травня 2019 року - у розмірі 3300,00 грн.; решта (3300,00 грн.) - у строк до 5 днів, з моменту винесення рішення по справі.

На підтвердження понесених позивачем витрат у даній справі надано платіжне доручення № 252 від 29.05.2019 року на суму 3300,00 грн. за надання юр. консультацій та складання позовної заяви.

Представництво інтересів у суді здійснювалося адвокатом Поздняковим П.В. згідно ордеру серії КВ № 292176.

На підтвердження наявності у Позднякова П.В. статусу адвоката надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 004747 від 30.01.2015 року.

Суд зауважує, що відшкодування витрат на правничу допомогу здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3300,00 грн., сплата яких підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 252 від 29.05.2019 року, в іншій частині вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє, з огляду на відсутність доказів на підтвердження понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК КУБ" (ідентифікаційний код 34834325, адреса: 02000, м. Київ, вул. Івана Миколайчука, 3А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕНТА-ГРУП УКРАЇНА" (ідентифікаційний код 38725993, адреса: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 50 Б, літера Г, офіс 10) грошові кошти: основного боргу - 460 631,48 грн. (чотириста шістдесят тисяч шістсот тридцять одна гривня 48 копійок), втрат від інфляції - 43 625,47 грн. (сорок три тисячі шістсот двадцять п`ять гривень 47 копійок), 3% річних - 10 981,36 грн. (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна гривня 36 копійок), судовий збір - 7728,58 грн. (сім тисяч сімсот двадцять вісім гривень 58 копійок) та витрат на професійну правничу допомогу - 3300,00 грн. (три тисячі триста гривень).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.09.2019р.

Суддя О.В. Котков