ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 Cправа № 914/1482/19

За позовом: Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг, м. Хмельницький

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд», м. Львів

про стягнення 32'522,67 грн. заборгованості.

Суддя Яворський Б.І.

При секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: Мацюка С.Л.

від відповідача: не з`явився

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг до Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд» про стягнення 32'522,67 грн. заборгованості за договором субпідряду, з яких: 25'811,76 грн. основного боргу, 4'904,09 грн. пені та 1'806,82 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення умов договору субпідряду №180 від 05.12.2018 р. не здійснив оплати виконаних позивачем робіт по влаштуванню під`їзної дороги до мосту на об`єкт «Капітальний ремонт мосту через р. Південний Буг по вул. Старокостянтинівське шосе в м. Хмельницькому» внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 25' 811,76 грн., на яку нараховано 4'904,09 грн. пені та 1806,82 грн. 7% штрафу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.07.2019 р. справу № 914/1482/19 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.07.2019 року позовну заву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом представників сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.08.2019 року.

29.08.2019 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому інформував суд про сплату 19.07.2019 р. основного боргу у розмірі 25'811,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням за №398, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 29.08.2019 р. Господарський суд Львівської області ухвалив відкласти судове засідання на 19.09.2019 р. Крім того, ухвалою від 29.08.2019 р. Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України викликав позивача та повідомив про дату, час і місце судового засідання.

Представник позивача у судове засідання 19.09.2019 р. з`явився, оплату відповідачем основного боргу підтвердив, позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафу підтримав.

У судовому засіданні, що відбулось 19.09.2019 р., представник відповідача не з`явився, причин відсутності не повідомив.

У судовому засіданні 19.09.2019 р., відповідно до приписів ч. 1 ст.240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

05.12.2018 року між Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг (субпідрядник, позивач у справі) та Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд» (генпідрядник, відповідач у справі) укладено договір субпідряду №180 на виконання робіт по влаштуванню дороги до мосту на об`єкт «Капітальний ремонт мосту через р.Південний Буг по вул.Старокостянтинівське шосе в м.Хмельницькому», відповідно до умов якого субпідрядник зобов`язується виконати роботи, зазначені в проектно-кошторисній документації, що виготовлена на об`єкт «Капітальний ремонт мосту через р.Південний Буг по вул.Старокостянтинівське шосе в м.Хмельницькому» (код ДК 021:2015-45000000-7), а генпідрядник прийняти та оплатити такі роботи. Найменування робіт - влаштування під`їзної дороги до мосту.

Відповідно до п.3.1 договору загальна сума становить 25'811,76 грн. з ПДВ. Сума договору може бути змінена за взаємною згодою сторін (п.3.2 договору).

На виконання договору субпідряду позивачем виконано весь обсяг робіт, передбачений кошторисною документацією до договору, а відповідачем прийняті будівельні роботи на суму 25'811,76 грн., що підтверджується підписаними представниками та скріплені печатками сторін довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2018 року (форми КБ-3) та актом №327 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року (форми КБ-2В).

Згідно п.4.1 договору генпідрядник здійснює платежі за виконані роботи на підставі актів за формою КБ-3 і КБ-2, підписані уповноваженими представниками сторін та після прийняття та оплати їх замовником. Генпідрядник здійснює платежі за виконані роботи на підставі підписаних актів за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 протягом 5 робочих днів надходження коштів від замовника на рахунок генпідрядника. Оплата за виконані роботи здійснюється в межах фактичних надходжень на рахунок генпідрядника.

Позивач зазначав, що договір субпідряду №180 від 05.12.2018 р., укладений між сторонами у справі, укладений на виконання договору № 559 від 06.07.2017 р., укладеного між Управлінням ЖКГ Хмельницької МР (замовник) та Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд» (генпідрядник). Відтак, фактично відповідач виконував посередницькі функції між виконавцем робіт (позивачем) та замовником таких робіт. Управлінням ЖКГ Хмельницької МР (замовник) 27.12.2018 р. платіжним дорученням за № 120 сплачено генпідряднику (відповідач у справі) кошти за договором № 559 від 06.07.2017 р., предметом якого був «Капітальний ремонт мосту через р.Південний Буг по вул.Старокостянтинівське шосе в м.Хмельницькому».

Позивач скеровував на адресу відповідача претензію від 08.02.2019 р. та 02.05.2019 р. про погашення заборгованості, яка залишена без відповіді та задоволення.

Судом встановлено, що 19.07.2019 року (у день звернення позивача з позовом до суду) відповідач, на виконання умов договору, здійснив оплату за виконані підрядні роботи у розмірі 25'811,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням за №398, копію якого відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву. Факт здійснення оплати визнається позивачем.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору субпідряду.

Дослідивши зміст укладеного сторонами даного спору договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а тому права та обов`язки сторін визначаються, в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Статтею 875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи, відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2018 року (форми КБ-3) та акту №327 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року (форми КБ-2В) позивачем було виконано, а відповідачем було прийнято виконані будівельні роботи за договором на суму 25'811,76 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

За приписами ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, предмет спору припинив своє існування до відкриття провадження у справі, що є підставою для відмови у позові в частині задоволення вимоги про стягнення 25'811,76 грн. основного боргу.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 4'904,09 грн. пені та 1'806,82 грн. 7% штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обов`язковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обов`язок та умови сплати пені.

Як вбачається із договору № 180 від 05.12.2018 р., у ньому відсутня умова про забезпечення виконання зобов`язання щодо несвоєчасної оплати виконаних робіт у вигляді пені та штрафу, підстав для їх застосування та розмір. Позивачем також не представлено інших правочинів, з яких би вбачалося, що сторони узгодили умову про забезпечення виконання даного зобов`язання у вигляді пені та 7% штрафу.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Суд не погоджується з наведеними доводами позивача щодо застосування абз.3 ч.2 ст.231 ГПК України як на підставу нарахування пені та 7% штрафу, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Із змісту ч. 6 ст. 231 ГК України випливає, що штрафні санкції, якими в розумінні ст.230 ГК України є неустойка, штраф, пеня, встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ. Тобто, вказаною нормою встановлюється лише порядок визначення розміру штрафних санкцій. Таким чином, дана норма не є спеціальною, якою визначається обов`язок та умови сплати штрафних санкцій.

Оскільки у вчиненому сторонами правочині не встановлено права позивача на нарахування штрафу та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання та відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обов`язок боржника сплатити штраф та пеню за невиконання зобов`язання у правовідносинах, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 4'904,09 грн. пені та 1'806,82 грн. 7% штрафу, оскільки такі є безпідставними.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 840 від 16.07.2019 р. на суму 1'921,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, оскільки судом встановлено порушення відповідачем умов договору щодо виконання грошових зобов`язань, то саме неправомірні дії відповідача призвели до виникнення спору, а, отже, суд вбачає за можливе застосувати ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судових витрат, тому судовий збір у розмірі 1' 921,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 231-233, 236-238, 240, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд» (79044, м. Львів, вул. Мельника, 8; ) на користь Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг (29009, м. Хмельницький, вул.Я.Мудрого, 5; ) 1'921,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2019 р.

Суддя Яворський Б.І.