УХВАЛА

16 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/10565/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Мамалуй О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на ухвалу Господарського суду м. Києва

у складі судді Морозова С.М.

від 13.05.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Суліма В.В., Дідиченко М.А., Смірнової Л.Г.

від 24.07.2019

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про визнання зобов`язання припиненим та зобов`язання вчинити дії

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Південна Залізниця"

про стягнення 66 363 000,00 дол. США та 113 350 563,07 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» 01.08.2019 звернулося до Верховного Суду, через Північний апеляційний господарський суд, з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду м. Києва від 13.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 у справі № 910/10565/17.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 03.09.2019 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019, у зв?язку з відпусткою судді Студенця В.І. визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Мамалуй О.О.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця», колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали Господарського суду м. Києва від 13.05.2019, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019, у справі № 910/10565/17 зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання зобов?язання припиненим та зобов?язання вчинити дії повернуто заявнику.

Правовою підставою для повернення зустрічної позовної заяви визначено частину шосту статті 180 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Наведені вище положення застосовано господарським судом через те, що відповідно до частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Судом першої інстанції зазначено, що провадження у справі № 910/10565/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Південна Залізниця" про стягнення 66 363 000,00 дол. США та 113 350 563,07 грн порушено ухвалою від 29.06.2017.

У справі № 910/10565/17 було призначено судову економічну експертизу, на час проведення якої та отримання висновку експерта провадження у справі зупинялося.

У зв?язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, надходженням висновку експертів за результатами проведеної комісійної судово-економічної експертизи, ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.02.2019 поновлено провадження у справі № 910/10565/17, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.04.2019. Окрім того, вказаною ухвалою запропоновано відповідачу у строк до п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали подати відзив на позовну заяву (з урахуванням висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 10505/18-72/2632/2633/19-72 від 29.01.2019).

Дану ухвалу суду відповідач отримав 01.03.2019, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням № 552, а тому мав можливість пред`явити зустрічний позов у справі № 910/10565/17 до 18.03.2019.

Зустрічна позовна заява Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» подана 10.05.2019, тобто поза межами строку встановленого частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Строк подання відзиву на позовну заяву врегульовано частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, положеннями цієї статті передбачено, що суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Місцевий господарський суд встановив розумний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву та подав такий відзив 22.03.2019 (а.с. 42-107 т.12) з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву. Правом подати зустрічний позов у передбачений для подання відзиву на позовну заяву строк, відповідач не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до положень частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Обмеження, пов`язані із встановленням строків подачі зустрічного позову та можливістю продовжити цей строк до початку розгляду справи по суті, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання розумних строків розгляду справи, що є легітимною метою. За своїм змістом такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, оскільки сторона у справі, у такому випадку, не позбавлена можливості звернутися з цим позовом у загальному порядку.

Згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суди, використовуючи свої дискреційні повноваження, у кожному конкретному випадку, на підставі поданих заявниками доказів, приймають рішення про визнання тих чи інших причин поважними чи навпаки.

У той же час доводи касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» спрямовують суд до втручання у фактичну складову судових рішень, прийнятих судами попередніх інстанцій, тобто до необхідності надання оцінки доказам поважності пропуску строку на подання зустрічної позовної заяви.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 13.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 у справі № 910/10565/17, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 13.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 у справі № 910/10565/17.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

О. Мамалуй