ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 справа № 914/1525/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Суффле Агро Україна, с. Крупець, Славутський район, Хмельницька область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вам Агро, с. Добросин, Жовківський район, Львівська область,

про стягнення 940 022, 37 грн.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ступка Н. В. - представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Суффле Агро Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю Вам Агро про стягнення 940 022, 37 грн заборгованості.

Ухвалою суду від 02.08.2019 було відкрито провадження у справі № 914/1525/19 за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи призначено на 28.08.2019.

Представник позивача у судове засідання 28.08.2019 з`явився, через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковим погашенням відповідачем заборгованості на загальну суму 250 000 грн. Представник відповідача у судове засідання 28.08.2019 не з`явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив про часткове погашення заборгованості та просив відкласти розгляд справи у зв`язку з можливістю мирного врегулювання спору. Ухвалою суду від 28.08.2019 відкладено розгляд справи на 16.09.2019.

Представник позивача у судове засідання 16.09.2019 не з`явився, однак, на електронну адресу господарського суду та через кабінет електронного суду надіслав заяву від 13.09.2019 про вступ у справу представника та заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 550 000 грн та 123 750, 00 грн штрафу. В решті позовні вимоги підтримав та просить задоволити.

Представник відповідача у судове засідання 16.09.2019 з`явився, повідомив про повну сплату відповідачем суми основного боргу, на підтвердження чого долучив копії банківських виписок. Крім того, представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру неустойки.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 16.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю Суффле Агро Україна звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Вам Агро із вимогами про стягнення 940 022, 37 грн заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на укладений між сторонами у справі договір поставки від 01.01.2018 № (надалі договір), за умовами якого позивач (продавець) зобов`язався поставляти, а відповідач (покупець) приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів.

На виконання зазначеного договору, позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 1 384 711, 50 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані та завірені печатками сторін, копії яких долучені до позовної заяви.

Згідно п. 4.3. договору, покупець зобов`язаний оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2018.

Позивач зазначає, що відповідач вчасно та в повному обсязі за поставлений позивачем товар не оплатив, у зв`язку із чим заборгував останньому 550 000, 00 грн.

У п. 8.1. договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати.

Згідно п. 8.2. договору, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

На підставі зазначеного, у зв`язку із неналежним виконанням покупцем умов договору, позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення 550 000, 00 грн заборгованості та нарахованих на суму боргу 3% річних в сумі 11 753, 42 грн, інфляційних втрат в розмірі 32 657, 99 грн, пені на суму 98 110, 96 грн та штрафу в розмірі 247 500, 00 грн.

У зв`язку із оплатою відповідачем суми основного боргу, позивач надіслав на адресу суду заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення 550 000, 00 грн основного боргу та в частині стягнення штрафу на суму 123 750, 00 грн, у зв`язку з відмовою позивача від позовної вимоги в цій частині. В решті позовні вимоги, зокрема в частині 3% річних в сумі 11 753, 42 грн, інфляційних втрат в розмірі 32 657, 99 грн, пені на суму 98 110, 96 грн та штрафу в розмірі 123 750, 00 грн позивач підтримав та просив задоволити.

Позиція відповідача.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву визнав факт існування заборгованості перед позивачем та в процесі розгляду справи повністю оплатив суму основного боргу, однак, відповідач заперечив щодо одночасного стягнення за одне і те саме правопорушення (прострочення оплати товару), нарахованих сум пені та штрафу, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України висловлену в постановах 2015 та 2017 років. Крім того, відповідач, посилаючись на скрутне фінансове становище товариства у 2018-2019 роках, повну сплату суми боргу, просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки (згідно з поясненнями представника відповідача, наданими в судовому засіданні - на 90%).

Обставини справи встановлені судом.

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 01.01.2018 № , відповідно до умов п. 1.1.1. якого, продавець зобов`язався поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів: насіння ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника,

пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення (далі товар).

Згідно п. 3.1. договору, поставка здійснюється автомобільним транспортом на умовах ЕХW (склад продавця), якщо інше не передбачено в специфікації. Умови поставки викладаються у відповідності з вимогами ІНКОТЕРМС 2010, за виключенням тих особливостей, що притаманні зовнішньоекономічній діяльності.

У п. 3.6. договору сторони погодили, що у зв`язку з тим, що постачання за договором має характер централізовано-кільцевих перевезень, підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця, відміченою в даному договорі в пункті «Реквізити та підписи сторін».

Відповідно до п. 4.1. договору, номенклатура товару, його кількість та ціна зазначаються у специфікаціях до даного договору. При оплаті товару покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості покупця. Ціна встановлюється із ПДВ, якщо тільки це не суперечить законодавству (п. 4.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного договору, у період з лютого по травень 2018 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 384 711, 50 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними представниками та завіреними печатками сторін, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 4.3. договору, якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2018 року.

Відповідач, в порушення зазначеної умови договору, за поставлений товар своєчасно та в повному обсязі не оплатив, в результаті чого заборгував позивачу 550 000, 00 грн.

Відповідно до п. 8.1. договору, в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 ст. 232 ГК України. Крім того, за умовами п. 8.2. договору, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

Позивач, у зв`язку із наведеними обставинами, звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою від 23.07.2019, яку він надіслав на адресу суду 24.07.2019, що вбачається з інформації яка міститься на конверті в якому надійшла позовна заява. Згідно позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача 550 000, 00 грн заборгованості, 3% річних в сумі 11 753, 42 грн, інфляційні втрати в розмірі 32 657, 99 грн, пеню на суму 98 110, 96 грн та штраф в розмірі 247 500, 00 грн.

Однак, суд встановив, що до вимог позовної заяви позивачем включено заборгованість, яка була оплачена відповідачем 22.07.2019 (до подання позивачем позовної заяви до суду) на суму 150 000, 00 грн, що підтверджується копією банківської виписки від 22.07.2019, долученою відповідачем до відзиву.

Під час розгляду справи судом, відповідачем було повністю погашено решту суму основного боргу у розмірі 400 000, 00 грн, на підтвердження чого останнім долучено до матеріалів справи копії банківських виписок від 02.08.2019, від 30.08.2019 та від 10.09.2019.

Норми права та мотиви з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України та згідно ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 1.1. укладеного сторонами договору зазначено, що даний договір є змішаним договором у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарський суд закриває провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи представлені суду докази погашення відповідачем суми основного боргу, суд, зважаючи на заяву позивача, вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення 400 000 грн заборгованості, яка була сплачена відповідачем після подачі позову до суду. А в задоволенні позовних вимог щодо решти суми основного боргу в розмірі 150 000 грн суд дійшов висновку відмовити, оскільки така заборгованість була сплачена відповідачем 22.07.2019, тобто до подачі позивачем даного позову до суду.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної Постанови).

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення з відповідача 32 657, 99 грн інфляційних втрат та 11 753, 42 грн 3 % річних, нарахованих за період з 01.11.2018 по 18.07.2019.

Суд, перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про обґрунтованість в цій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 32 657, 99 грн та 3 % річних на суму 11 753, 42 грн.

Щодо стягнення пені та штрафу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов`язання є зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України, розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 8.1. договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 ст. 232 ГК України. Також, відповідно до п. 8.2. договору, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

На підставі зазначених у пунктах 8.1. та 8.2. договору умов, у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати товару, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 98 110, 96 грн та штраф на суму 247 500, 00 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період з 01.11.2018 по 30.04.2019 та штрафу, суд встановив, що вказані нарахування проведено вірно. Однак, зважаючи на заяву позивача від 13.09.2019, згідно якої останній відмовився від стягнення частини штрафу в розмірі 123 750, 00 грн, заявленою до стягнення з відповідача залишилася сума штрафу в розмірі 123 750, 00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти одночасного стягнення за порушення умов договору щодо своєчасної оплати товару, нарахованих сум пені та штрафу, зазначив, що таке стягнення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Наведені заперечення відповідача суд відхиляє з огляду на таке.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17 та від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17).

Не погоджуючись із сумою нарахованих позивачем штрафних санкцій, відповідач звернувся до суду із заявою про зменшення неустойки. В обґрунтування якої зазначив, що сума заявлених позивачем штрафних санкцій є надмірно великою порівняно із понесеними позивачем збитками внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання відповідачем. Також, відповідач посилається на складне матеріальне становище товариства, та зазначає, що для виконання своїх зобов`язань перед контрагентами, зокрема перед ТзОВ «Суфле Агро Україна», відповідач змушений був отримати кредитування в банківських установах, на підтвердження чого останнім долучено до матеріалів справи копії відповідних договорів. Відтак, відповідач просить суд врахувати наведені обставини і той факт, що основна заборгованість перед позивачем була погашена відповідачем повністю, та зменшити розмір неустойки заявлений до стягнення у даній справі.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи відповідача, враховуючи його фінансовий стан, та зважаючи на факт повної оплати заборгованості відповідачем, суд, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню, на 50 %. При цьому, суд також враховує інтереси позивача, зменшивши штрафні санкції щодо відповідача лише на 50 %, та не звільняючи відповідача від відповідальності за порушення господарського зобов`язання.

Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі 49 055, 48 грн та штраф в розмірі 61 875, 00 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивачем за подання даного позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 14 100, 34 грн, згідно платіжного доручення від 22.07.2019 № 7375.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на зазначене суд повідомляє, що сума судового збору, пропорційна сумі позовних вимог, щодо якої провадження у даній справі було закрито, може бути повернена позивачу за умови надходження до суду його відповідного клопотання.

Щодо решти суми сплаченого позивачем судового збору суд зазначає, що відповідно до ст. 129 ГПК України, такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 400 000, 00 грн закрити, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

2. Прийняти відмову позивача та закрити провадження у справі в частині стягнення 123 750, 00 грн штрафу.

3. Позовні вимоги задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вам Агро (80337, Львівська область, Жовківський район, с. Добросин, вул. Залізнична, буд. 11А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Суффле Агро Україна (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Б. Хмельницького, буд. 43, ) суму в розмірі 161 192, 23 грн, з яких:

- 11 753, 42 грн 3 % річних;

- 32 657, 99 грн інфляційних втрат;

- 49 055, 48 грн пені;

- 61 875, 00 грн штрафу;

- 5 850, 34 грн судового збору.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 20.09.2019.

Суддя Манюк П.Т.