РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/9129/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "СЕМПАЛ КО ЛТД"

(03062, м. Київ, вул. Кулібіна, буд. 3; ідентифікаційний код: 19022122)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтен Консалтинг Груп"

(02232, м. Київ, просп. Маяковського, буд. 68, оф. 233; ідентифікаційний код: 39067998)

про стягнення заборгованості за договором в розмірі 96 002,69 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "СЕМПАЛ КО ЛТД" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтен Консалтинг Груп" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором в розмірі 96 002,69 грн, з яких 83 274,09 грн сума основного боргу, 9 243,42 грн інфляційних втрат та 3 485,18 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № С18-0000033 від 04.01.2018 з оплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали.

18.07.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача (ідентифікаційний код 39067998) є: 02232, м. Київ, просп. Маяковського, буд. 68, оф. 233.

На вказану адресу судом, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, 25.07.2019 було направлено копію ухвали про відкриття провадження у цій справі з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

30.07.2019 року до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення 29.07.2019 року поштового відправлення відповідачеві (копії ухвали суду від 23.07.2019 року).

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та у встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України строк своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

04.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми "СЕМПАЛ КО ЛТД" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алтен Консалтинг Груп" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір № С18-0000033 (далі - Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого постачальник на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується передати у власність покупця товар у кількості 7 штук, строки, за ціною та з технічними характеристиками, згідно рахунків-фактур, які є невід`ємною частиною цього Договору. Покупець на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується прийняти зазначений товар та сплатити його вартість відповідно до умов Договору.

У п. 2.1 Договору сторони домовились, що ціна товару становить 266 026,17 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 44 337,70 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору розрахунки за товар за цим Договором здійснюються покупцем у національній валюті України на поточний рахунок постачальника шляхом перерахування 100% передоплати, або шляхом передоплати 50% вартості Договору та післяплатою 50% вартості Договору протягом двадцяти календарних днів з дати підписання видаткової накладної.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту оплати.

За умовами п. 3.4 Договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару покупцю в пункті поставки, та після підписання сторонами оформленої належним чином видаткової накладної на товар та довіреності.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов`язань, що виникли протягом його дії (п. 5.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату вартості товару № С18-0000033 від 10.01.2018 на суму 266 026,17 грн.

Відповідачем, на умовах передоплати вартості товару, було перераховано позивачу суму грошових коштів в розмірі 132 752,08 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 18 від 25.01.2018 на вказану суму.

Позивачем, на виконання умов Договору, було поставлено відповідачеві товар на суму 266 026,17 грн, що підтверджується належним чином засвідченою копією видаткової накладної № 68 від 26.01.2018.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом його представника та відтиском печатки товариства у зазначеній вище видатковій накладній.

28.02.2018 відповідачем в рахунок оплати вартості поставленого позивачем товару було перераховано на рахунок позивача суму грошових коштів в розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 26 від 28.02.2018.

З огляду на те, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 96 002,69 грн, з яких 83 274,09 грн сума основного боргу, 9 243,42 грн інфляційних втрат та 3 485,18 грн 3 % річних.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару на підставі видаткової накладної № 68 від 26.01.2018 на суму 266 026,17 грн (належним чином засвідчена копія якої наявна у матеріалах справи) та факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підпис його представника та відтиск печатки товариства у зазначеній видатковій накладній, що відповідачем при розгляді цієї справи не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 2.2 Договору, обов`язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару мав бути виконаний на умовах 100% передоплати, або шляхом передоплати 50% вартості товару та післяплатою 50% його вартості протягом двадцяти календарних днів з дати підписання видаткової накладної.

Суд, на підставі первинних платіжних документів, встановив факт часткового виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару на загальну суму 182 752,08 грн (132 752,08 грн + 50 000,00 грн).

Натомість, за умовами п. 2.2 Договору остаточний розрахунок за отриманий від позивача товар мав бути виконаний відповідачем у строк до 15.02.2018 включно, а прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості товару за Договором виникло у відповідача після спливу вказаного строку, тобто з 16.02.2018.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Факт наявності заборгованості у відповідача за Договором в розмірі 83 274,09 грн підтверджується також наявним у матеріалах справи актом звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018 - 13.03.2018, відповідно до якого за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 83 274,09 грн.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Суд зазначає, що наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018 - 13.03.2018 підписаний обома сторонами, скріплений їхніми печатками та сума боргу відповідача в розмірі 83 274,09 грн підтверджується наданими позивачем первинними документами.

З огляду на викладене, оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідач не надав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 83 274,09 грн суми основного боргу визнаються судом обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9 243,42 грн інфляційних втрат та 3 485,18 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці нарахування здійснюються незалежно від вини боржника.

Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, суд встановив, що розраховані позивачем суми не перевищують розрахованих судом сум таких нарахувань за заявлений ним період, у зв`язку з чим, виходячи з заявлених вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 9 243,42 грн інфляційних втрат та 3 485,18 грн 3 % річних.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 83 274,09 грн суми основного боргу, 9 243,42 грн інфляційних втрат та 3 485,18 грн 3 % річних.

Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтен Консалтинг Груп" (02232, м. Київ, просп. Маяковського, буд. 68, оф. 233; ідентифікаційний код: 39067998) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "СЕМПАЛ КО ЛТД" (03062, м. Київ, вул. Кулібіна, буд. 3; ідентифікаційний код: 19022122) 83 274 (вісімдесят три тисячі двісті сімдесят чотири) грн 09 коп. суми основного боргу, 9 243 (дев`ять тисяч двісті сорок три) грн 42 коп. інфляційних втрат, 3 485 (три тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн 18 коп. 3 % річних та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 257 та п. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.09.2019.

Суддя Нечай О.В.