РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2019Справа № 910/6164/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 543968,28 грн.

за участі представників:

від позивача: Макаренко Т. Д., адвокат,

від відповідача: Багнич О. А., адвокат,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення безпідставно нарахованих та списаних відповідачем з особового рахунку позивача 543968,28 грн., з яких: 34139,10 грн. збору за зберігання рухомого складу, 6970,50 грн. плати за маневрову роботу локомотивом залізниці та 412197,30 грн. плати за користування вагонами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

23.05.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні 05.09.2019 судом оголошувалася перерва до 10.09.2019 року.

Відповідач відзив на позовну у встановлені судом строки не подав, проте під час судових засідань 05.09.2019 та 10.09.2019 з розгляду справи по суті заперечував проти задоволення позовних вимог. Доводи останнього стосувалися невірно обраного позивачем способу захисту, оскільки в даному випадку, на думку представника відповідача, грошові кошти мають бути поновлені на особовому рахунку позивача, а не стягуватися на його банківський рахунок, як просив позивач у прохальній частині позовної заяви.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Суд також зауважує, що згідно частини 4 статті 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.02.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, укладено договір № 08890/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до пункту 2.3.3 договору перевізник відкриває замовнику для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника 8208503, коду вантажовідправника /вантажоодержувача 0136.

Пунктом 2.3.4 договору передбачено, що перевізник веде облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надає замовнику відповідні розрахункові документи в електронному вигляді, а у разі відсутності електронного зв`язку - у паперовому вигляді.

Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору розрахунки за цим договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця». Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у пункті 14.2 розділу 14 договору.

За умовами договору на замовника покладено обов`язок оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника (пункт 2.1.6 договору).

Пунктом 12.1 договору встановлено, що останній вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Доказів припинення дії договору у встановлений сторонами спосіб матеріали справи не містять.

У липні 2018 року відповідач згідно відомостей з Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень від 30.07.2018 та 31.07.2018 списав з особового рахунку позивача № 8208503 грошові кошти в розмірі 453306,90 грн. без ПДВ (90661,38 грн. ПДВ), з яких: по накопичувальним карткам № 070494 , вид послуги - збір за зберігання власного рухомого складу на своїх осях на загальну суму 34139,10 грн., за маневрову роботу локомотивом залізниці - 6970,50 грн., плата за користування вагонами - 412197,30 грн. згідно відомостей № 23070001р-23070003р, 24070004р, 24070005р, 25070006р-25070009р, 26070010р-26070023р.

Відповідні обставини позивач виклав у листі від 10.08.2018 № 1303 до філії «Центр транспортної логістики», яка у відповіді від 07.09.2018 № ЦТЛ-19/1704 зазначила про передачу даної претензії на розгляд відповідному структурному підрозділу.

У листі від 12.12.2018 № ЦТЛ-19/2484 філії «Центр транспортної логістики» остання повідомила позивача про відсутність підстав для повернення коштів у розмірі 543968,28 грн. із ПДВ, оскільки спірні вагони після вивантаження на під`їзній колії ТОВ «Маріупольський морський торговельний порт» знаходилися деякий час на місцях загального користування через відсутність провізного документа, а потім знову подавалися на вказану під`їзну колію.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач, на думку позивача, неправомірно списав з особового рахунку позивача 34139,10 грн. збору за зберігання рухомого складу, 6970,50 грн. плати за маневрову роботу локомотивом залізниці та 412197,30 грн. плати за користування вагонами (без ПДВ), оскільки відповідні послуги позивачем за даним договором не замовлялися, так як останній не був стороною договору перевезення, ні вантажоодержувачем, ні вантажовідправником.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 затверджено Правила розрахунків за перевезення вантажів (ст. 62 Статуту) (далі - Правила), якими встановлено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника (пункт 2.3).

У пункті 2.5 Правил встановлено, що платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Згідно пункту 2.6 Правил розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику. У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Судом встановлено, що оформлені відповідачем документи на предмет затримки вагонів не дають підстав для висновку про наявність підстав для списання з особового рахунку позивача збору за зберігання власного рухомого складу на своїх осях на загальну суму 34139,10 грн. по накопичувальним карткам № 070494, за маневрову роботу локомотивом залізниці - 6970,50 грн., та плати за користування вагонами в розмірі 412197,30 грн. згідно відомостей № 23070001р-23070003р, 24070004р, 24070005р, 25070006р-25070009р, 26070010р-26070023р.

Згідно статті 62 Статуту залізниць України (далі - Статут) остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Відповідно до статті 119 Статуту зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.

Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, передбачено, що відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника (пункт 4).

Згідно пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами в разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 10 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Крім того, згідно пункту 3 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Водночас, матеріали справи не містять жодних повідомлень про затримку вагонів та пам`яток про подавання/забирання вагонів, а у відомостях плати за користування вагонами не заповнені графи щодо дат та часу передачі, приймання та забирання вагонів залізницею.

Суд також повторно наголошує, що внаслідок неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, остання розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Згідно пункту 13 Правил користування вагонами і контейнерами плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

У відповідності до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику. У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Як слідує із долучених до матеріалів справи копій залізничних накладних, реєстрів списання коштів, актів форми ГУ-23, відповідач нараховував додаткові платежі з дати прийняття вантажу вантажоодержувачем до дати оформлення наступної залізничної накладної. Однак, судом встановлено, що позивач не був вантажоодержувачем за спірними перевезеннями та накопичувальні картки ним не підписувалися, про що відповідачем складено акти загальної форми. Водночас, після прибуття вантажу на станцію призначення відповідальність щодо перевезення несе саме одержувач, що передбачено статтею 125 Статуту.

Відтак, суд дійшов висновку про безпідставність списання відповідачем з особового рахунку позивача збору за зберігання власного рухомого складу на своїх осях на загальну суму 34139,10 грн. по накопичувальним карткам № 070494, за маневрову роботу локомотивом залізниці за накопичувальною карткою № 31070481 у розмірі 6970,50 грн., та плати за користування вагонами в розмірі 412197,30 грн. згідно відомостей № 23070001р-23070003р, 24070004р, 24070005р, 25070006р-25070009р, 26070010р-26070023р.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положенням статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як убачається із умов укладеного між сторонами договору, пунктом 4.10 останнього передбачено в разі виявлення перевізником неправильного нарахування платежів перерахування надлишку стягнутої суми на особовий рахунок замовника, як оплату за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові суми.

Таким чином, умовами чинного договору встановлено, що повернення надлишку стягнутої суми здійснюється шляхом перерахування грошових коштів.

Статтею 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк на договірній основі відкриває клієнту, зокрема, поточний рахунок для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Положеннями вказаного вище Закону також встановлено, що для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Отже, при неправомірному списанні грошових коштів з рахунку позивача відповідач може повернути такі кошти в добровільному порядку. У той же час, позивач має право на захист своїх порушених прав у такий спосіб, як зобов`язати перерахувати грошові кошти.

Водночас, у разі виконання рішення суду в примусовому порядку, позивач (стягувач) відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення може зазначати рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46А; ідентифікаційний код 30600592) 543968 (п`ятсот сорок три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 28 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 8159 (вісім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 52 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 23.09.2019.

Суддя К.В. Полякова