СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2019 р. Справа № 922/1335/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Черкас В.М.,

представники сторін не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родій Фарм», м.Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 10.07.2019 (суддя Аюпова Р.М.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м.Харкові об 11год.51хв., повний текст якого складений 12.07.2019,

у справі №922/1335/19,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес», с.Липини,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Родій Фарм, м.Мерефа, Харківська область,

про стягнення 29856,94грн,

ВСТАНОВИЛА:

26.04.2019 ТОВ «Тигрес» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ Родій Фарм про стягнення 29856,94грн боргу за договором поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 (а.с.4-52).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.07.2019 у справі №922/1335/19 позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Родій Фарм" на користь ТОВ «Тигрес» 29856,94грн, з яких: 27420,88грн основної заборгованості за отриманий товар згідно укладеного договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108, 38513грн інфляційних втрат, 157,76 грн 3% річних, 1893,17грн пені та 1921,00грн судового збору (а.с.108-114).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 173-175, 179, 193, 216 ГК України , статті 11, 205, 509, 525, 526, 530, 547, 549, 610, 612 ЦК України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту поставки позивачем відповідачеві товару на суму 99686,72грн на виконання умов договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108, укладеного між сторонами спору, порушенням ТОВ «Родій Фарм» своїх зобов`язань щодо оплати та повернення нереалізованого товару, наявністю заборгованості у розмірі 27420,88грн та обґрунтованістю нарахуванню пені за період з 15.02.2019 по 25.04.2019 у сумі 1893,17грн, 3% річних у сумі 157,76грн та інфляційних втрат у сумі 385,13грн.

ТОВ Родій Фарм з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та 30.07.2019 звернулося до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.07.2019 у справі №922/1335/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на відсутність у нього заборгованості за поставлений товар, оскільки зазначений у позовній заяві товар на суму 27420,88грн не був реалізований та був повернутий, що підтверджується накладними на повернення товару, які підписані сторонами спору і засвідчені печатками, які безпідставно не прийняті судом першої інстанції до уваги. Крім того, вказує на те, що в порядку, передбаченому п.6.2 договору від 23.11.2012 №ТР12-108 позивач сповіщав відповідача про нереалізацію товара шляхом направлення письмового повідомлення засобами факсимільного зв`язку.

У відзиві на апеляційну скаргу від 03.09.2019 позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що: по-перше, повідомлення про повернення товару від відповідача не отримував; по-друге, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту повернення товару; по-третє, судом першої інстанції правильно застосовані умови договору поставки та встановлено, що факт неповернення товару відповідачем позивачеві на його вимогу є визнанням відповідачем факту його відсутності у нього і його реалізації та настання обов`язку сплатити вартість товару.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 у зв`язку відпусткою судді Лакізи В.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка сторін не була визнана судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.11.2012 між ТОВ «Тигрес» (постачальником) та ТОВ «Родій Фарм» (покупцем) укладений договір поставки № ТР12-108, п.1.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату (а.с.12,13).

Відповідно до п.1.2 цього договору найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються специфікацією, що є додатком №1 до цього договору, яка підписується сторонами та являється його невід`ємною частиною. У випадку зміни пунктів щодо товару, визначених у специфікації, сторони узгоджують нову специфікацію, яка підписується обома сторонами та вступає в дію з моменту її підписання.

Згідно з п.2.5 цього договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі партії товару покупцю. Перехід права власності та ризики випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент підписання покупцем видатково-прибуткової накладної на партію товару (а.с.14).

Розділом 4 цього договору встановлено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації. Перегляд цін на товар, які пропонуються постачальником до поставки за цим договором, здійснюється шляхом узгодження та підписання нової специфікації зі зміненими цінами на товар, що постачається.

Відповідно до п. 5.1 договору поставки в редакції, протоколу узгодження розбіжностей оплата товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку, частинами по мірі реалізації товару третім особам, кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів за товар, який реалізовано за цей період.

Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку. При здійсненні платежу покупець обов`язково зобов`язаний зазначити у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер видатково-прибуткової накладної (товаро-транспортної накладної), або номер та дату рахунку (п.5.3 договору).

Пунктом 6.1 договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 в редакції протоколу узгодження розбіжностей якщо товар не буде реалізований покупцем протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту поставки товару, кожна із сторін має право вимагати повернення нереалізованого товару.

З настанням строку, передбаченого п.6.1 цього договору, постачальник забирає товар протягом 7 днів з дня письмового повідомлення, при умові збереження товарного вигляду. Покупець додатково сповіщає постачальника про настання граничного терміну реалізації товару шляхом направлення письмового повідомлення по факсу чи поштовим переказом (п.6.2 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей).

Згідно з п.6.3 цього договору у випадку не вивезення постачальником товару в термін, передбачений п.6.2 цього договору, покупець не несе жодної відповідальності за збереження товару постачальника.

Відповідно до пункту 7.2 договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 в разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов`язання, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.12.1 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей у випадку невиконання покупцем обов`язку щодо оплати постачальник має право застосувати оперативно - господарську санкцію та припинити поставку товару до моменту виконання покупцем його обов`язків (при цьому постачальник звільняється від відповідальності за непоставку товару) та/або вимагати повернення товару, що ще не реалізований покупцем і за який не проведено оплату. При цьому покупець зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги постачальника на свій вибір: підготувати такий товар до повернення і надати постачальнику можливість забрати його, або здійснити оплату за нього у повному обсязі. У разі якщо покупець не поверне постачальнику товар у вказаний в цьому пункті строк, товар вважається реалізованим і покупець зобов`язаний сплатити постачальнику вартість такого товару в цей строк.

01.06.2014 між сторонами спору укладена додаткова угода до договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108, п.1 якої встановлено продовжити термін дії договору, у зв`язку з чим пункти 10.1, 10.2 договору викласти в новій редакції: «п.10.1. Даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014р.»; «п.10.2. Строк дії договору кожен раз автоматично продовжується на наступний календарний рік на аналогічних умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить про розірвання договору до закінчення його дії.» (а.с.15).

05.02.2019 позивач надіслав відповідачеві вимогу, в якій зазначив, що 08.05.2018 він звернувся до ТОВ «Родій Фарм» з претензією погасити борг за поставлений товар у розмірі 99686,72грн. Також зазначив, що вказаний борг був зменшений за рахунок повернення нереалізованого товару. З травня 2018 року поставок товару не відбувалося, а отже в силу п.6.1 договору поставки, у ТОВ «Родій Фарм» відсутні залишки нереалізованого товару, а зобов`язання по оплаті товару існували ще станом на 08.05.2018 і з 08.05.2018 розпочалося прострочення оплати. У зв`язку з цим ТОВ «Тигрес» просило терміново погасити борг у сумі 27420,88грн (а.с.46,47).

Позивач стверджує, що на виконання умов договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 ним поставлено ТОВ «Родій Фарм» товар, що підтверджується видатковими накладними від 05.10.2017 № 56499, від 03.11.2017 № 63563, № 63560, №63570, №63552, № 63559, від 10.11.2017 № 65030, № 65001, №65024, № 63796, від 17.11.2017 № 66635 та № 66649, від 21.11.2017 № 66930 , від 24.11.2017 № 68383, № 68461, № 68408, № 68391, № 68392, № 68393, від 01.12.2017 № 70239 та № 70291, від 05.12.2017 № 70263, від 08.12.2017 № 71720, № 71696, від 12.12.2017 № 71713, від 15.12.2017 № 73426, № 73491, однак оплату відповідач здійснив не в повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворився борг у сумі 27420,88грн, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду (а.с.17-43).

10.07.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.108-114).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором поставки від 23.11.2012 №ТР12-108, пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв`язку з простроченням оплати товару і регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Згідно із частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з п.2.5 договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 в редакції протоколу узгодження розбіжностей до цього договору поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі партії товару покупцю. Перехід права власності та ризики випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент підписання покупцем видатково-прибуткової накладної на партію товару.

Таким чином, з умов договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 вбачається, що за домовленістю сторін факт передачі товару від постачальника (позивача у справі) до покупця (відповідача у справі) підтверджується видатковими накладними.

На підтвердження факту поставки товару відповідачу позивач надав видаткові накладні від 05.10.2017 № 56499, від 03.11.2017 № 63563, № 63560, №63570, №63552, № 63559, від 10.11.2017 № 65030, № 65001, №65024, № 63796, від 17.11.2017 № 66635 та № 66649, від 21.11.2017 № 66930 , від 24.11.2017 № 68383, № 68461, № 68408, № 68391, № 68392, № 68393, від 01.12.2017 № 70239 та № 70291, від 05.12.2017 № 70263, від 08.12.2017 № 71720, №71696, від 12.12.2017 № 71713, від 15.12.2017 № 73426, №73491 на загальну суму 29672,12грн ( а.с.17-43).

Відповідач у відзиві та в апеляційній скарзі визнав факт поставки за вищезазначеними накладними, отже, вказані обставини у відповідності до статті 75 ГПК України не потребують повторного дослідження, встановлення та надання їм відповідної правової оцінки.

Доводи відповідача про відсутність заборгованості у зв`язку з поверненням товару позивачеві за накладними на повернення від 27.08.2018 №ЦС-Нв-0000647 на суму 13053,12грн, від 01.08.2018 №ЦС-Нв-0000718 на суму 99,25грн, від 01.08.2018 №ЦС-Нв-0000719 на суму 3539,32грн, від 01.12.2019 №ЦС-Нв-0000541-1 на суму 18818,02грн (а.с.69-83) не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки у кожній з вищезазначених накладних визначені дата та номер вхідного документа (на підставі якого поставлений товар, тобто видаткової накладної), які не відповідають номерам та датам накладних, за якими позивач просить стягнути заборгованість, а отже товар, визначений у накладних на повернення від 27.08.2018 №ЦС-Нв-0000647, від 01.08.2018 №ЦС-Нв-0000718, від 01.08.2018 №ЦС-Нв-0000719, від 01.12.2019 №ЦС-Нв-0000541-1 був поставлений відповідачеві за іншими накладними.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до п. 5.1. договору поставки від 23.11.2012 редакції протоколу узгодження розбіжностей оплата товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку, частинами по мірі реалізації товару третім особам, кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів за товар, який реалізовано за цей період.

Пунктом 6.1 договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 в редакції протоколу узгодження розбіжностей якщо товар не буде реалізований покупцем протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту поставки товару, кожна із сторін має право вимагати повернення нереалізованого товару.

Відповідно до п.12.1 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей у випадку невиконання покупцем обов`язку щодо оплати постачальник має право застосувати оперативно господарську санкцію та припинити поставку товару до моменту виконання покупцем його обов`язків (при цьому постачальник звільняється від відповідальності за непоставку товару) та/або вимагати повернення товару, що ще не реалізований покупцем і за який не проведено оплату. При цьому покупець зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги постачальника на свій вибір: підготувати такий товар до повернення і надати постачальнику можливість забрати його, або здійснити оплату за нього у повному обсязі. У разі якщо покупець не поверне постачальнику товар у вказаний в цьому пункті строк, товар вважається реалізованим і покупець зобов`язаний сплатити постачальнику вартість такого товару в цей строк.

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2019 позивачем надіслано відповідачеві другу грошову вимогу, в якій він просив здійснити повернення всіх залишків товару та погасити борг в повному обсязі.

Оскільки ТОВ «Родій Фарм» оплату за одержаний товар здійснило не в повному обсязі, та не повернуло залишки нереалізованого товару на вимогу позивача від 05.02.2019, заборгованість відповідача перед позивачем склала 27420,88грн, що не спростовано відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він в порядку, передбаченому п.6.2 договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108, сповіщав позивача про нереалізацію товару шляхом направлення письмового повідомлення засобами факсимільного зв`язку, з огляду на таке.

Пунктом 6.2 договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 встановлено, що з моменту настання строку, передбаченого п.6.1 цього договору, постачальник забирає товар протягом 7 днів з дня письмового повідомлення, при умові збереження товарного вигляду.

Згідно з п.6.3 цього договору у випадку не вивезення постачальником товару в термін, передбачений п.6.2 цього договору покупець не несе жодної відповідальності за збереження товару постачальника.

Отже, з умов договору вбачається, що для повернення товару постачальнику покупець зобов`язаний направити відповідне письмове повідомлення постачальнику, який протягом семи днів забирає товар. Однак, матеріали справи не містять як доказів направлення відповідних письмових повідомлень, так і доказів отримання їх позивачем, а отже доводи відповідача не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, що, відповідно, свідчить про їх безпідставність.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2 договору поставки від 23.11.2012 №ТР12-108 в разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов`язання, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, зокрема, статей 253-255 ЦК України, статті 232 ГК України, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки від 23.11.2012 №ТР12-108, судом апеляційної інстанції встановлено правомірність нарахування пені у сумі 11893,17грн за період з 15.02.2019 по 24.04.2019 на суму заборгованості 27420,88грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 157,76грн за період прострочення з 15.02.2019 по 25.04.2019 та інфляційних втрат у розмірі 385,13грн за період прострочення - лютий, березень 2019року.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (76 ГПК України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст.91 ГПК України).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Родій Фарм не підлягає до задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 10.07.2019 у справі №922/1335/19 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ «Родій Фарм».

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родій Фарм» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 10.07.2019 у справі №922/1335/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складений 19.09.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов