ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Справа № 902/375/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Гудак А.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Сандуляк С.А.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору, на стороні відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 20.06.2019р. у справі №902/375/19, ухвалене суддею Тварковським А.А., повний текст складено 25.06.2019 р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (вул. Володимира Антоновича,

7, м. Вінниця, 21018)

до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (вул. Лескова, 9, м. Київ, 01011)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Микола Іванович

(вул. Тимошенка, 18, м. Київ, 04205)

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Товариством з обмеженою відповідальністю "Остер" (позивач, ТОВ "Остер") подано позов до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (відповідач, АТ "Райффайзен Банк Аваль") про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовано незаконністю вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки, оскільки його було вчинено із порушенням Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та статтей 88, 89 Закону України "Про нотаріат".

Рішенням господарського суду Вінницької області від 20.06.2019 р. в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Остер" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 20.06.2019 р. у справі №902/375/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Остер» задовольнити повністю.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу, на те, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив наявність чи відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, чи існувала вона взагалі і саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі нотаріуса.

Оскільки, у своїй вимозі №140/8/1628 про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості від 29.04.2018 р. відповідач зазначив, що сума кредитної заборгованості складає 9 058 251,45 грн.. Натомість, у виконавчому напису нотаріуса зазначена сума 7 900 000,00 грн. Тобто, суд першої інстанції не звернув увагу на різницю в сумах заборгованості зазначених у вимозі та виконавчому написі і не встановив, якою ж є фактична заборгованість.

Крім того, при винесенні рішення суд першої інстанції не врахував того, що договір іпотеки не може встановлювали заборгованість, оскільки в силу закону є лише договором забезпечення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник також звертає увагу на те, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N662.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконними та нечинними п.1 та 2 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядкуй підставі виконавчих написів нотаріусів" на який посилається суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення. Постановою Великої Палати Верховного Суду від червня 2018 р. відмовлено в задоволенні ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відтак, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом діяла і продовжує діяти редакція від 29.11.2001 постанови Кабінету Міністрів України №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в якому відсутній п.1-1. яким обґрунтовує своє рішення суд першої інстанції, оскільки вказаний пункт (1-1) визнаний судом нечинним.

При винесенні рішення суд першої інстанції знову не звернув увагу на те, що виконавчий напис вчинено 10 квітня 2019 р. тобто після визнання п.1-1 Переліку нечинним. Отже, суд першої інстанції обгрунтовуючи рішення, застосував нечинне законодавство.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 серпня 2019 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Остер" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Вінницької області від 20.06.2019 р. у справі №902/375/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 20.06.2019 р. у справі №902/375/19, справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування власної правової позиції, вважає що рішення господарського суду Вінницької області прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання не прибули та не реалізували процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомили. При цьому колегія суддів звертає увагу сторін на те, що в даному випадку враховується правова позиція Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак, колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2013 між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Остер" укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01/401, відповідно до якого відповідач зобов`язується здійснювати на користь позивача Кредитні операції у межах загального ліміту та Сублімітів, а позивач зобов`язаний виконати усі обов`язки, що витікають зі змісту Кредитної операції, Генерального договору, Умов та Договорів і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку Кредитної операції (п. І. І. Генерального договору).

Згодом сторони додатковими угодами №12/Р7-01- 04/401/1 від 23.05.2013, № 01/Р7-01-04/401/2 від 17.06.2013, №01/Р7-01-04/401/3 від 02.07.2014, №01/Р7-01-04/401/4 від 18.07.2014, №01/Р7-01-04/401/5 від 30.07.2014, №01/P7-0l-04/401/6 від 31.12.2014, № 01/Р7-01-04/401/7 від 15.04.2015, №01/Р7-01-04/401/8 від 29.04.2015, №01/Р7-01-04/401/10 від 31.05.2016, №01/Р7-01-04/401/11 від 11.04.2017, № 01/Р7-01-04/401/12 від 04.05.2017, № 01/Р7-0І-04/401/13 від 08.11. 2017, №0l/P7-0l-04/401/14 від 06.12. 2017, №01/Р7-01-04/401/15 від 16.01.2018, №01/Р7-01-04/401/15 від 23.02.2018 неодноразово продовжували терміни повернення кредиту та зменшували і збільшували субліміт.

В забезпечення виконання Генерального договору 21.05.2013 між відповідачем та позивачем укладено іпотечний договір (зареєстровано в реєстрі за №1082 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О.), за умовами якого позивач (Іпотекодавець) передає відповідачу (Іпотекодержатель) нерухоме майно, а саме:

- об`єкт нерухомості № 1 - цілісний майновий комплекс, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 631189 від 20.02.2013, який знаходиться за адресою: Вінницька обл., Літинський р-н, смт. Літин, Сосонське шосе, будинок 6;

- об`єкт нерухомості №2-земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0045, загальною площею 3,06663 га, яка знаходиться за адресою: Вінницька обл., Літинський р-н, смт. Літин, Сосонське шосе, будинок 6, реєстраційний номер майна в ДРРП - 4, номер запису про право власності 995369, що належать на праві власності позивачу.

Відповідно до п.9.1.1. іпотечного договору у випадку невиконання або порушення позичальником строків виконання будь-яких грошових зобов`язань, що забезпечені іпотекою згідно зі статтею 2 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до п.9.3. іпотечного договору Іпотекодержатель на власний розсуд може застосувати наведені нижче способи звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі п.

9.3.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Пункт 9.2 іпотечного договору зазначає, що якщо Іпотекодержатель має намір звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно п.9.3.2, він надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення відповідного порушення у 30-ний строк з моменту отримання вимоги, яка повинна містити попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо протягом встановленого строку вимога залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

В рамках Генерального договору між відповідачем та позивачем 06.12.2017, 01.02.2018, 07.02.2018, 28.02.2018, 05.04.2018 та 03.03.2018 укладено кредитні договори №010/Д 1-0-0-0/66/706; №010/162/22/07; №10/162/22/08; №010/162/22/24; №010/162/22/40; №010/162/22/27, за умовами яких відповідач (Кредитор) надає позивачу (Позичальнику) кредит на загальну суму ліміту кредитування в розмірі 7 900 000 грн.

29.12.2018 р. АТ «Райффайзен Банк Аваль» на адресу ТОВ «Остер» була направлена вимога про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості за №140/8/1628. Дана вимога була залишена без задоволення з боку ТОВ «Остер».

10.04.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. вчинено виконавчий напис за №517 про задоволення вимог Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" зверненням стягнення на предмету іпотеки.

Виконавчий напис набирає чинності з дня реєстрації нотаріальної дії в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій 10.04.2019 р.

22.04.2019 Літинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за заявою відповідача відкрито виконавче провадження №58963145 про примусове стягнення з ТОВ "Остер" на користь відповідача предмет іпотеки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Остер" (позивач, ТОВ "Остер") подано позов до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (відповідач, АТ "Райффайзен Банк Аваль") про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовано незаконністю вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки, оскільки його було вчинено із порушенням Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та статтей 88, 89 Закону України "Про нотаріат".

Рішенням господарського суду Вінницької області від 20.06.2019 р. в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" відмовлено.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не вбачає підстави для задоволення поданої апеляційної скарги враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Судом встановлено, що 21.05.2013 р. між відповідачем та позивачем укладено іпотечний договір (зареєстровано в реєстрі за №1082 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О.), за умовами якого позивач (Іпотекодавець) передає відповідачу (Іпотекодержатель) нерухоме майно, а саме: об`єкт нерухомості №1 - цілісний майновий комплекс, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 631189 від 20.02.2013, який знаходиться за адресою: Вінницька обл., Літинський р- н, смт .Літин , Сосонське шосе, будинок 6; об`єкт нерухомості №2 - земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0045, загальною площею 3,06663 га, яка знаходиться за адресою: Вінницька обл., Літинський р- н, смт.Літин, Сосонське шосе , будинок 6, реєстраційний номер майна в ДРРП - 4, номер запису про право власності 995369, що належать на праві власності позивачу.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 зі справи №6-158цс15.

Звертаючись до апеляційного суду з скаргою апелянт стверджує, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив наявність чи відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, чи існувала вона взагалі і саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі нотаріуса, однак, колегія суддів критично оцінює вище зазначене враховуючи наступне.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність банку як кредитору права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об`єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Тобто, звертаючись з позовом у даній справі про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, позивач зобов`язаний був довести шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за Кредитним договором, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу, зокрема, надати докази погашення заборгованості за Кредитним договором, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що позивачем у встановленому процесуальному порядку не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед банком є іншою, ніж та, що зазначена в спірному виконавчому написі з урахуванням суми боргу, визначеної у повідомленні-вимозі банку за спірним виконавчим написом.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що різний розмір вимог вказаний у виконавчому написі та у вимозі банку спростовує безспірну суму заборгованості, судом до уваги не приймається, оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачений обов`язок нотаріуса щодо врахування та перевірки факту наявності чи відсутності спору щодо конкретної суми заборгованості. Згідно ст. 88 зазначеного Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, іпотекодержатель не позбавлений права звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса для задоволення своїх вимог за кредитним договором щодо сплати кредитної заборгованості, розмір якої визначено на час вчинення виконавчого напису.

Таким чином, доводи скаржника щодо невідповідності вчиненого спірного виконавчого напису нормам законодавства не знайшли свого підтвердження, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, згідно ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів , які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 20.06.19р. у справі №902/375/19 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/375/19 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "24" вересня 2019 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.