СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. Справа № 917/2153/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача Стативка В.Б.

відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги ТОВ "Магнолія" (вх.№1549П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 у справі № 917/2153/17 (повний текст якого складено та підписано 22.04.2019 суддею В.В. Паламарчук у приміщенні господарського суду Полтавської області)

за позовом ТОВ "Магнолія" в особі Лубенської філії товариства з обмеженою відповідальністю "Магнолія", м.Лубни, Полтавська область,

до Селянського (фермерського) господарства "Надія", Червоні пологи, Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення зерна гречки 84,3 т, пшениці 41,666 т, ячменю 30 т, гороху 70 т, проса 21,226 т, кукурудзи 20 т,

ВСТАНОВИЛА:

20.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю Магнолія в особі Лубенської філії подало позов до Селянського (фермерського) господарства Надія про стягнення зерна: гречки - 84, 3 т., пшениці - 41,666 т., ячменю - 30 т., гороху - 70 т., проса - 21, 226 т., кукурудзи - 20 т.

В обґрунтування доводів позовної заяви товариство посилалося на те, що ним на виконання умов контракту від 07.04.2005 та додаткової угоди до нього від 10.06.2005 перераховано 250 000 грн. Відповідач виконав свої зобов`язання частково та поставив у вересні-жовтні 2005 року зерно на суму 27 368, 70 грн., а саме: 15, 7 тон гречки, 8, 334 тон пшениці, 48, 774 тон проса, 6, 360 тон соняшника. Крім того, вказує на те, що в частині поставки соняшника 03.10.2007 між сторонами укладено доповнення до контракту, згідно якого замість соняшника передбачено сплату коштів.

13.03.2018 рішенням господарського суду Полтавської області, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.06.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що зобов`язання з поставки продукції за контрактом від 07.04.2005 № 4 припинилося у зв`язку з новацією, що встановлено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у справі № 917/174/17, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

Постановою Верховного суду Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 та рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2018 у справі № 917/2153/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

У постанові Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій є передчасним, оскільки у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у справі № 917/174/17 не відображено, чи в результаті укладення 03.10.2007 між сторонами угоди відбулася зміна первісного зобов`язання з поставки з усіх семи видів зернових, визначених у контракті від 07.04.2005 № 4, чи лише зобов`язання з поставки соняшника.

Крім того, на переконання колегії суддів Верховного Суду, судами першої та апеляційної інстанції не було здійснено тлумачення угоди від 03.10.2007 відповідно до положень статті 213 ЦК України стосовно однакового (буквального) для всього змісту правочину визначення слів і понять для з`ясування змісту цієї угоди.

Також, Верховний Суд вказав на те, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи позивача, а також на підставі належних і допустимих доказів встановити шляхом тлумачення угоди від 03.10.2007 (чи інших укладених між сторонами правочинів), чи містить вона (вони) у собі підстави припинення зобов`язань, які є предметом позовних вимог, та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 у справі №917/2153/17 (суддя В.В. Паламарчук) в позові відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 у справі №917/2153/17 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при розгляді справи, необхідно врахувати положення пункту 9.5 контракту №4 в якому йдеться про те, що за відмову від виконання зобов`язань по контракту в односторонньому порядку господарством після одержання ним повної суми попередньої оплати, або ж частинної оплати, згідно п.3,4.1,останній несе відповідальність перед замовником в розмірі штрафу 10% від загальної проплаченої попередньої суми, та зобов`язаний повернути попередню оплату на розрахунковий рахунок замовника в 10-ти денний термін після одержання згоди замовника на розірвання даного контракту."

Отже, для того щоб повернути передоплату, необхідна згода замовника на розірвання контракту, та повернення таких коштів.

Якщо підпунктом 9.3.1 передбачено можливість в 10-ти денний термін повернути кошти в розмірі вартості не переданої продукції, то це зовсім інший обов`язок. З аналізу даних пунктів, на думку апелянта, є очевидним те, що якщо по п.9.5 повертається передоплата, то по п.п.9.3.1 повертається вартість непоставленої зернової сільгосппродукції по вартості на день повернення.

Різниця у внутрішніх змістах суттєва і повинна бути врахована при розгляді справи. При винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було надано оцінки даним обставинам.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 у справі №917/2153/17. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 09.07.2019 об 11:00.

08.07.2019 позивач подав доповнення до апеляційної скарги (вх.№6335).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 розгляд справи відкладено на 29.07.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.08.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.09.2019.

В судове засідання 09.09.2019 представник відповідача не з`явився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2005 між ТОВ Магнолія в особі Лубенської філії (замовником) та СФГ Надія (господарством) укладений контракт на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції №4.

Пунктом 1.1 контракту встановлено, що предметом цього контракту є розміщення замовлення на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції на ф`ючерсній основі, що має відбуватися з проведенням попередньої оплати за майбутній врожай, який буде вирощувати господарство для замовника (Т. 1, а.с.10-12).

У зв`язку з тим, що ціни на майбутню сільськогосподарську продукцію будуть фіксовані, та між сторонами за даним контрактом налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки, кошти на майбутній врожай надаються на безвідсотковій основі (п.1.2 контракту).

Відповідно до розділу 3 цього контракту загальна сума оплати за даним договором становить 200000грн.

Згідно із п.5.1 контракту господарство зобов`язане протягом __років повернути замовнику сільськогосподарську продукцію (зерно) по цінах і в кількості указаних в таблиці суму попередньої оплати, а саме:

- гречка 100 тон за ціною 450грн за 1тону;

- пшениця 50 тон за ціною 350грн за 1тону;

- ячмінь - 30 тон за ціною 300грн за 1тону;

- горох -70 тон за ціною 400грн за 1тону;

- просо 70 тон за ціною 200грн за 1тону;

- кукурудза - 20 тон за ціною 200грн за 1тону;

- соняшник 70 тон за ціною 1200грн за 1тону.

Сторони домовилися, що кінцеві об`єми поставки сільськогосподарських зернових культур будуть скориговані до 1 липня 2005 року (п.5.4 контракту).

Пунктом 8.1 цього контракту встановлено, що даний контракт набирає чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання.

У п.12.1 цього контракту встановлено, що умови контракту мають однакову зобов`язальну силу для сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою з обов`язковим складанням письмового документу.

10.06.2005 між тими ж сторонами укладений додаток до контракту від 07.04.2005 №4, у якому визначено, що замовник додатково вносить 50000 грн господарству для вирішення питань, пов`язаних з виконанням робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції.

Пунктом 2 цього додатку встановлено, що господарство на внесену суму в 50000 грн з вирощеного урожаю додатково відпускає замовнику 42 тони насіння соняшника по ціні, вказаній в п.п. 5.1 пункту 5 контракту від 07.04.2005 (т. 1, а.с.12).

На виконання умов контракту від 07.04.2005 №4 позивачем перераховані кошти у сумі 250000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 07.04.2005 №185 на суму 80000,00грн, від 07.04.2005 №184 на суму 120000,00грн, від 08.06.2005 №410 на суму 5000,00грн, від 08.06.2005 №411 на суму 5000,00грн, від 08.06.2005 №412 на суму 5000,00грн., від 08.06.2005 №413 на суму 5000,00грн, від 08.06.2005 №№414, 415,416,417,418,419 кожне з яких на суму 5000,00грн (Т, а.с.13-18).

03.10.2007 між головою СФГ Надія та директором ТОВ Магнолія в особі Лубенської філії підписаний додаток до контракту від 07.04.2005 №4, у якому зазначено, що голова СФГ Надія зобов`язується передати ТОВ Магнолія грошові кошти за врожай соняшника 2007 року в рахунок погашення боргу. Визнаний борг 233762,87грн перераховується протягом 2008-2014 років по 39000грн на рік з застосуванням інфляційних. У разі невиконання зобов`язань сплачуються проценти 2% від суми за кожний день прострочення з дня виникнення зобов`язання. Сторони визначили, що даний лист є доповненням до контракту від 07.04.2005 №4 (Т. а.с.23).

У зв`язку з невиконанням контракту на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції від 07.04.2005 №4 позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства Надія про стягнення зерна: гречки - 84,3тони, пшениці 41,666тон, ячменю 30тон, гороху 70 тон, проса 21,226тони, кукурудзи 20 тон (Т. а.с.2-4).

Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення сільськогосподарської продукції за контрактом від 07.04.2005 №4 на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції, а саме: гречки 84,3 тони, пшениці -41, 666 т., ячменю 30 тон, гороху 70 т, просо 21,226 тон, кукурудзи 20 т..

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Згідно із частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов контракту від 07.04.2005 та додаткової угоди до нього від 10.06.2005 перераховано 250000грн. Відповідачем поставлено у вересні-жовтні 2005 року зерно на суму 27368,70грн, а саме: 15,7 тон гречки, 8,334 тон пшениці, 48,774 тон проса, 6,360 тон соняшника.

Відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи факт визнання позивачем у позові та в попередній апеляційній скарзі часткового виконання зобов`язання відповідачем за контрактом від 07.04.2005 на суму 27368,70грн, дані обставини, з урахуванням приписів статті 75 ГПК України є преюдиційними, а отже встановленими та такими, що не потребують доказуванню.

03.10.2007 між головою СФГ Надія та директором ТОВ Магнолія в особі Лубенської філії підписаний додаток до контракту від 07.04.2005 № 4, у якому зазначено, що голова СФГ Надія зобов`язується передати ТОВ Магнолія грошові кошти за врожай соняшника 2007 року в рахунок погашення боргу. Визнаний борг 233 762, 87 грн перераховується протягом 2008-2014 років по 39 000 грн на рік із застосуванням інфляційних. У разі невиконання зобов`язань сплачуються проценти - 2 % від суми за кожний день прострочення з дня виникнення зобов`язання. Сторони визначили, що даний лист є доповненням до контракту від 07.04.2005 № 4. (Т, а.с.23).

Так, колегія суддів Верховного суду в своїй постанові зазначила, що судами першої та апеляційної інстанції не було здійснено тлумачення угоди від 03.10.2007 відповідно до положень статті 213 ЦК України стосовно однакового (буквального) для всього змісту правочину визначення слів і понять для з`ясування змісту цієї угоди.

Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Так, позивач зазначає, що згідно договору новації від 03.10.2007 відбулась заміна насіння соняшника на грошові кошти з виплатою інфляційних та процентів за прострочення за ціною, що існувала станом на 2007 рік. Відповідач вважає, що в доповнені до договору від 03.10.2007 є пряма вказівка на соняшник та грошові кошти як предмет новації, та відсутні: зерно гречки, пшениці, ячменю, гороху, проса, кукурудзи, а тому на них не розповсюджується дія договору новації від 03.10.2007. Також вказує на те, що в 2007 році соняшник мав ринкову ціну 2000 грн за тону, вартість його визначалась в 233762,87 грн

Колегія суддів встановила, що відповідно до п. 1.2 контракту, у зв`язку з тим, що ціни на майбутню сільськогосподарську продукцію будуть фіксовані, та між сторонами за даним контрактом налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки, кошти на майбутній врожай надаються на безвідсотковій основі.

Згідно із п.5.1 контракту господарство зобов`язане протягом __років повернути замовнику сільськогосподарську продукцію (зерно) по цінах і в кількості указаних в таблиці суму попередньої оплати.

У п.12.1 цього контракту встановлено, що умови контракту мають однакову зобов`язальну силу для сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою з обов`язковим складанням письмового документу.

Позивач, посилаючись на те, що соняшник у 2007 р. мав ринкову ціну 2000 грн. за тону, вартість його визначалась в 233762,87 грн, не надає ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції обґрунтованого розрахунку, який би підтверджував вказану суму та доказів того, що між сторонами спору було досягнуто письмової згоди щодо зміни такої істотної умови договору як ціна.

Аналізуючи п.5.1 контракту, встановлено, що при зазначені ціни на майбутнє, сторони вказують не загальну ціну, а ціну за тону. Таке застосування визначення вартості урожаю є загальноприйнятим.

Застосування чітко визначеної суми (в даному випадку 233762,87 грн.) є загальноприйнятим тоді, коли є вже визначена ціна та об`єм недопоставленої продукції (в даному випадку борг).

Таким чином, аналізуючи текст угоди від 03.10.2007 р., умови контракту №4, колегія суддів встановила, що дійсно, відповідно до абзацу першого угоди від 03.10.2007, в частині поставки соняшника 03.10.2007 між сторонами укладено доповнення до контракту, згідно якого замість соняшника передбачено сплату коштів.

В абзаці другому голова СФГ «Надія» визнає борг на суму 233762,87 грн. та йде посилання на те, що лист є доповненням до контракту №4 від 07.04.2005.

Таким чином, оскільки у справі відсутні докази погодження зміни ціни на соняшник та у тексті угоди чітко визначена сума, а не вказана ціна за тону, то колегія суддів дійшла висновку, що борг в сумі 233762,87 грн, є боргом за контрактом №4, який складається з суми основного боргу та неустойки (222631,30+11131,57, як визначено в постанові від 23.08.2017), за всіма зерновими культурами визначеними в п. 5.1 контракту.

Аналолгічне тлумачення даного правочину також здійснив суд у справі №917/174/17.

Так, позивач звертався з позовом до суду до СФГ Надія" та ФГ "Павільйон флори" про стягнення 268521,57 грн заборгованості, в т.ч. 222631,30 грн.- основного боргу, 34 758,70 грн. - неотриманої вигоди, 11 131,57 грн. - штрафної неустойки (справа №917/174/17). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань на підставі контракту №4 від 7 квітня 2005р. на виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у справі №917/174/17, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу позивача задоволено частково; рішення господарського суду Полтавської області від 20.04.2017 у справі № 917/174/17 скасовано в частині повної відмови в задоволенні позову до СФГ "Надія"; в цій частині прийнято нове рішення, яким позов до СФГ "Надія" задоволено частково; стягнуто з СФГ "Надія" на користь ТОВ "Магнолія" в особі Лубенської філії 39 000,00грн заборгованості; в іншій частині рішення залишено без змін.

В постанові Верховного Суду колегія суддів зазначила, що в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у справі № 917/174/17 не відображено, чи в результаті укладення 03.10.2007 між сторонами угоди відбулася зміна первісного зобов`язання з поставки з усіх семи видів зернових, визначених у контракті від 07.04.2005 № 4, чи лише зобов`язання з поставки соняшника.

В ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 колегія суддів, заяву товариства з обмеженою відповідальністю Магнолія в особі Лубенської філії, м. Лубни Полтавської області про роз`яснення постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017р. у справі №917/174/17 задовольнила. Роз`яснила абз.8 стор.4 постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у справі №917/174/17 та пояснила, що розуміти його потрібно наступним чином, що первісне зобов`язання з поставки продукції відносно якого апеляційний суд дійшов висновку про його заміну грошовим зобов`язанням у результаті угоди від 03.10.2007 з перерахування протягом 2008-2014 по 39000грн. кожного року є зобов`язання у загальному розмірі 233762,87грн.:

- з поставки зерна на суму 222631,3грн. станом на 31.12.2005р., розмір якого був визначений за контрактом №4 від 07.04.2005р. з урахуванням додатку до нього від 10.06.2005р. та встановленого судом виконання зобов`язання в розмірі 27368,70грн. шляхом передачі зерна;

- зі сплати визнаної неустойки, яка увійшла в суму у вказану в доповненні від 03.10.2007р. до контракту №4 від 07.04.2005р. у розмірі 233762,87грн.

Крім того, колегія суддів зазначила, що відповідно, у розрізі поставленого заявником запитання, замінене грошовим зобов`язання з поставки зернових за змістом тексту постанови колегією суддів може бути визначене лише параметрами суми в розмірі 222631,3грн. станом на 31.12.2005 індивідуалізація цього первісного зобов`язання за ознаками конкретних зернових культур вимагала б доповнення або зміни мотивувальної частини постанови за наслідками нової оцінку наявних у справі доказів, що не може бути здійснено під час її роз`яснення.

При цьому, враховуючи посилання заявника на п.15 постанови Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №917/2153/17, апеляційний суд повторно зауважив, що передбачений ст.245 Господарського процесуального кодексу України механізм усунення незрозумілості судового рішення не перебуває в залежність від ступеня прийнятності/можливості використання змісту роз`яснюваного рішення у доказовому або преюдиційному аспектах при розгляді інших судових справ.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що п.5.1 контракту визначено, що «господарство зобов`язане протягом __ років повернути замовнику сільськогосподарську продукцію (зерно) по цінах і в кількості указаних в таблиці суму попередньої оплати», а саме:

- гречка 100 тон за ціною 450грн за 1тону;

- пшениця 50 тон за ціною 350грн за 1тону;

- ячмінь - 30 тон за ціною 300грн за 1тону;

- горох -70 тон за ціною 400грн за 1тону;

- просо 70 тон за ціною 200грн за 1тону;

- кукурудза - 20 тон за ціною 200грн за 1тону;

- соняшник 70 тон за ціною 1200грн за 1тону

При цьому колегією суддів взято до уваги, що контрактом визначене однакове для всього змісту правочину значення слів. Зокрема в даному випадку поняття зерно. Згідно умов контракту, поняття зерно є зібраним і включає в себе наступні зернові культури: гречку, пшеницю, ячмінь, горох, просо, кукурудза, соняшник.

Якщо мова йде про одну окрему зернову культуру, то як свідчать документи, сторони при здійсненні правочинів вживають назву відповідної зернової культури. Так, в додатку від 10.06.2015 до контракту визначено, що господарство на внесену суму 50 тисяч гривень за вирощеного урожаю додатково відпускає замовнику 42 тонни насіння соняшнику по ціні вказаній в п. 5.1 пункту 5 контракту від 07.04.2005.

В своїй постанові, яка була роз`яснена, суд апеляційної інстанції встановив (стор. 4 абз. 8 постанови): Як зазначає позивач та не заперечується першим відповідачем, згідно контракту №4 від 7 квітня 2005 року та додатку до нього від 10 червня 2005 року позивач перерахував кошти в розмірі 250 000,00 гривень, проте перший відповідач свої обов`язки виконав частково, передавши зерно на суму 27 368,00 грн 70 копійок. На суму 222 631 грн 30 копійок зерно не поставлене, кошти не повернуті, всього за даними позивача, станом на 31 грудня 2005 року, заборгованість склала 222 631,30 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції у постанові, яка чинна на день вирішення даного спору, застосовує родове визначення - зерно, а не насіння соняшника. В постанові Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 та ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 зазначено, що первісне зобов`язання з поставки продукції відносно якого апеляційний суд дійшов висновку про його заміну грошовим зобов`язанням у результаті угоди від 03.10.2007 з перерахування протягом 2008-2014 по 39000грн. кожного року є зобов`язання у загальному розмірі 233762,87грн., а саме з поставки зерна на суму 222631,3грн. станом на 31.12.2005, розмір якого був визначений за контрактом №4 від 07.04.2005 з урахуванням додатку до нього від 10.06.2005 та встановленого судом виконання зобов`язання в розмірі 27368,70грн. шляхом передачі зерна та зі сплати визнаної неустойки, яка увійшла в суму у вказану в доповненні від 03.10.2007 до контракту №4 від 07.04.2005р. у розмірі 233762,87грн.

Враховуючи, що судом встановлено виконання зобов`язання на суму 27368,70грн. шляхом передачі зерна, а в позовній заяві позивач вказує дану суму на яку передано зерно гречки, пшениці, проса, соняшника, то колегія суддів вважає, що це одна й та сама сума, саме за передане зерно гречки, пшениці, проса, соняшника, а сума 222631,3 грн є залишком заборгованості по всіх семи зернових культурах визначених в контракті № 7 від 07.04.2005.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в абзаці 2 угоди від 03.10.2007 словосполучення борг у сумі 233762,87грн слід вважати заборгованістю саме з поставки 7 зернових культур: гречки, пшениці, ячменю, гороху, проса, кукурудзи, соняшника на суму 222631,3грн. станом на 31.12.2005, розмір якого був визначений за контрактом №4 від 07.04.2005 з урахуванням додатку до нього від 10.06.2005 та встановленого судом виконання зобов`язання в розмірі 27368,70грн. шляхом передачі зерна та яка включає в себе визнану позивачем у справі 917/174/17 неустойку в сумі 11131,57 грн.

Таким чином, при вирішенні даного спору судом першої інстанції правомірно взяті до уваги факти, встановлені постановою Харківського апеляційного господарського суду від "23" серпня 2017 р. по справі № 917/174/17, зокрема щодо того, що шляхом укладення угоди від 03 жовтня 2007 року до контракту №4 від 7 квітня 2005 року між сторонами відбулась зміна первісного зобов`язання з поставки продукції на нове грошове зобов`язання з щорічної виплати ТОВ "Магнолія" в особі Лубенської філії 39000,00 грн протягом 2008-2014 років.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Положеннями статті 604 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняються за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, особливим видом припинення зобов`язання за домовленістю сторін є новація. Новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

З припиненням первісного зобов`язання пов`язано правило про те, що новація припиняє і дію додаткових зобов`язань щодо нього, якщо інше не встановлено договором. (частина четверта статті 604 ЦК України).

Відповідно 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, зобов`язання з поставки продукції за контрактом №4 від 7 квітня 2005 року припинено в зв`язку з новацією.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції не було досліджено положення п.п. 9.3.1. та 9.5., колегія суддів зазначає наступне.

Як було вже зазначено вище, відповідно до ч. 2, 4 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз ст. 604 ЦК України дозволяє стверджувати, що новація це угода про заміну первинного зобов`язання новим між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Зі змісту ст. 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); вона є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання.

Дослідженням умов спірного контракту встановлено, що він не містить застережень щодо неприпинення додаткових зобов`язань у разі зміни умов даного контракту (новація), тому зобов`язання щодо сплати неустойки та штрафу, передбачені п. 9.3.1. та 9.5., є припиненими.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача зерна гречки 84,3 т., пшениці 41,666 т., ячменю 30 т., гороху 70 т., проса 21,226 т., кукурудзи 20 т. у зв`язку з невиконанням умов контракту №4 від 07 квітня 2005року є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Магнолія" на рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 у справі № 917/2153/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 у справі № 917/2153/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 16.09.2019.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко