ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2066/19
Господарський суд Одеської області у складі судді: Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бачур А.В.,

розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження справу №916/2066/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландтех" (25002, м. Кропивницький, вул. Ельворті, 7 оф.425)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-наукова фірма "Зеленогірське" (66520, Одеська обл., Любашівський р-н., с. Гвоздавка Друга) про стягнення 33 301,59грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ландтех" (надалі - позивача, ТОВ "Ландтех") звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-наукова фірма "Зеленогірське" (надалі - відповідач, ТОВ ВНФ "Зеленогірське") про стягнення 33 301,59грн., з яких 26 965,15грн. основний борг, 492,02грн. 3% річних, 5844,42грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення укладених між сторонами договірних зобов'язань відповідно до договору №ЛТ11045/СВ/100 від 10.07.2018р., відповідач не виконав свої договірні зобов'язання в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг.

Як стверджує позивач, 10.07.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №ЛТ11045/СВ/100 про надання послуг технічного сервісу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати погодженні сторонами послуги, а відповідач оплатити їх вартість у терміни, визначені договором згідно рахунків.

Так, за твердженнями позивача на виконання умов вищевідзначеного договору позивач в період з 10.07.2018р. по 26.11.2018р. надав відповідачу ряд послуг з технічного обслуговування техніки на загальну суму 122 541,97грн., за які відповідач розрахувався частково в сумі 95 576,82грн. з ПДВ, проте роботи в сумі 26 965,15грн. залишились не оплачені, що і стало підставою для звернення до господарського суду за захистом своїх прав, а саме стягнення суми боргу у розмірі 26 965,15грн., на яку нараховано 3% річних та пеня.

Відзив на позов відповідач суду не надав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Згідно витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2019р., справу розприділено на суддю Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2019р. відкрито провадження у справі №916/2066/19, ухвалено розглядати справу №916/2066/19 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копії ухвали про відкриття провадження по справі були направлені на юридичні адреси сторін.

Позивач, повідомлений належним чином за юридичною адресою: 25002, м. Кропивницький, вул. Ельворті, 7 оф.425.

Відповідач, повідомлений належним чином за юридичною адресою: 66520, Одеська обл., Любашівський р-н., с. Гвоздавка Друга.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ухвали суду від 23.07.2019р. позивачу 19.08.2019р.

Стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи, суд відзначає наступне.

Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за вх.№35280/19 від 12.08.2019р., ухвала суду від 23.07.2019р. повернута до суду без вручення, з відміткою на довідці УКРПОШТИ "неправильно зазначена адреса одержувача".

Між тим, як перевірено судом відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.07.2019р., адреса зазначена в останньому співпадає із адресою на яку здійснено відправлення ухвали суду від 23.07.2019р. відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, з метою належного повідомлення відповідача - ТОВ "Виробничо-наукова фірма "Зеленогірське" про розгляд справи, суд направив ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.07.2019р. на електронну пошту відповідача - ., що підтверджено листом за підписом судді від 22.08.2019р., який направлено також на адресу: Гвоздавка-Друга, Любашівський район, Одеська область,66520.

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копія ухвали від 23.07.2019 надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (яка співпадає із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань), а також на електронну пошту відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв'язку та її повернення до суду без вручення відповідачу, суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала суду від 23.07.2019 вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою про невручення поштового відправлення.

Також, суд з метою належного повідомлення відповідача - ТОВ "Виробничо-наукова фірма "Зеленогірське" про розгляд справи, направив ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.07.2019р. на електронну пошту відповідача - ., про що повідомив останнього листом від 22.08.2019р., який повернуто до суду без вручення.

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Клопотання позивача викладене у п.5 прохальної частини позовної заяви про виклик у судове засідання та допитати як свідка працівника ТОВ "Ландтех" Постика Миколу Анатолійовича, судом залишено без задоволення з підстав прийняття рішення про розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в порядку у порядку ст.ст.247-252 ГПК України.

Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст.248 ГПК України.

17.09.2019р. судом було постановлено вступну та резолютивну частини рішення в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

10.07.2018р. між ТОВ "Ландтех" (надалі - виконавець) та ТОВ ВНФ "Зеленогірське" (надалі - замовник) було укладено договір №ЛТ11045/СВ/100 про надання послуг технічного сервісу, відповідно до п.1.1., 1.2. цим договором регулюється порядок надання виконавцем сервісних послуг під якими розуміється: - введення в експлуатацію сільськогосподарських машин груп JOHN DEERE JCB, GREGOIRE-BESSON, DALBO ALPEGO, OLIMAC DRAGO, BICCHI, VADERSTAD в польових умовах; - технологічну наладку машин для умов роботи; - регламентне технічне обслуговування; - технічних супровід машин в рамках встановлених часових термінів експлуатації або показників наробітку після вичерпання машиною нормального гарантійного періоду (розширена гарантія, ПГС); - ремонт сільськогосподарської техніки, діагностика механічних, гідравлічних, електричних та електронних систем машин; - дефектування машин, вузлів та агрегатів; - міжсезонну інспекцію сільськогосподарських машин; - консервацію машин з метою їх тривалого зберігання; спеціалізовані курси і тренінги для операторів машин; - консультаційні послуги. Конкретний вид, місце надання сервісних послуг, вартість послуг, що надаються замовнику виконавцем, відображаються в акті приймання-здачі виконаних робіт, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.1.3. договору, виконавець зобов'язується надати погоджені сторонами послуги, а замовник оплатити їхню вартість у терміни, визначені цим договором та згідно рахунків.

Згідно із п.1.9., 1.12. договору, на підтвердження факту надання послуг по даному договору, представник замовника підписує робочу картку сервісного інженера відразу після виконання робіт, що є документом приймання і підтвердження замовником виконаних робіт. Сторони домовились, що робочу картку сервісного інженера завіряти печаткою не обов'язково, достатнім є підпис уповноваженого представника замовника (механіка, головного інженера, інженера, тощо). По факту виконаних робіт, на підставі робочої картки, виконавець складає та направляє замовнику акт виконаних робіт. Замовник повинен підписати та повернути акт виконаних робіт (особою, уповноваженою для цього і завірений круглою печаткою замовника) виконавцю не пізніше, ніж через 7-м календарних днів з дня отримання його від виконавця, або надати аргументовану відмову в його підписанні. В разі, якщо виконавець не отримує підписаний акт від змовника, понад 10-ть календарних днів, або обґрунтовану письмову відмову, роботи вважаються прийнятими замовником у повному обсязі та без зауважень, а акт - затверджений замовником (при цьому, виконавець має право підписати акт в односторонньому порядку).

Положеннями п.2.2., 2.4., 2.5., 2.7. договору визначено, що сума за надані послуги та витрачені матеріали вказується виконавцем в рахунках на оплату та в подальшому - в акті приймання - здачі виконаних робіт. Вартість послуг може збільшуватися у випадку, коли в процесі надання послуг виникає необхідність виконання додаткових робіт та/ використання додаткових запчастин, матеріалів, які через їх фізичну прихованість не були враховані при попередній дефектовці та оцінці трудомісткості послуги. За таких обставин сторони письмово узгоджують перелік додаткових запасних частин та послуг, і виконавець надає замовнику додаткових рахунок на оплату. За надання виконавцем послуг за цим договором замовник сплачує виконавцю суму, зазначену в рахунку на оплату, на розрахунковий рахунок виконавця на умовах 100% попередньої оплати. При збільшенні вартості за умов, передбачених в (п.2.4.), додатковий рахунок сплачується замовником не пізніше п'яти банківських днів з дня його отримання від виконавця. Форма, терміни та порядок розрахунків також може бути змінено за погодженням сторін шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п.п.3.1.1. п.3.1. договору, замовник зобов'язаний своєчасно провести оплату за послуги та матеріали, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання і засвідчення печатками та є дійсним до 31.12.2018р., але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх обов'язків (п.4.1. договору №ЛТ11045/СВ/100 від 10.07.2018р.).

Згідно із п.5.3. договору, замовник несе відповідальність за прострочення оплати вартості послуг в терміни, передбачені договором, сплачуючи виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не оплачених робіт (простроченого платежу) за кожен день прострочення.

За твердженнями позивача на виконання умов договору №ЛТ11045/СВ/100 від 10.07.2018р. останній виконав роботи на загальну суму 122 541,97грн., однак як встановлено судом, матеріали справи містять докази, які підтверджують виконання позивачем робіт на суму 121 551,97грн., з огляду на наступне.

Так, - рахунок №21375 на суму 3 502,44грн. позивачем виставлено відповідачу 10.07.2018р., який був оплачено повністю відповідачем 17.10.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

-рахунок №21472 на суму 9 875,76грн. позивачем виставлено відповідачу 11.07.2018р., який був оплачено повністю відповідачем 23.08.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

-рахунок №24211 на суму 14 066,16грн. позивачем виставлено відповідачу 30.07.2018р., який був оплачено повністю відповідачем 18.10.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

-рахунок №27505 на суму 6 960,00грн. позивачем виставлено відповідачу 22.08.2018р., який був оплачено повністю відповідачем 18.10.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

-рахунок №28032 на суму 16 132,27грн. позивачем виставлено відповідачу 27.08.2018р., який був оплачено повністю відповідачем двома платежами 25.09.2018р., 18.10.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

-рахунок №28018 на суму 13 328,52грн. позивачем виставлено відповідачу 27.08.2018р., який був оплачено повністю відповідачем 01.11.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

Між тим, позивачем зазначено, що роботи були виконанні по рахунку №28018 від 27.08.2018р. на суму 14 318,52грн. на підтвердження чого надано акт виконаних робіт №13962 від 03.09.2018р., сума якого судом не взята до уваги з огляду на наступне.

Так, аналізуючи умови договору №ЛТ11045/СВ/100 від 10.07.2018р., а саме п.2.2., 2.4., 2.5., судом встановлено, що замовник оплачує послуги виконані виконавцем відповідно до суми, зазначеної в рахунках на їх оплату, або додаткових рахунках. Так, сторони передбачали можливість збільшення вартості виконаних робіт, але за умови виставлення додаткового рахунку, а тому оскільки додаткового рахунку виставлено не було оплата відповідачем за виконані позивачем роботи згідно рахунку №28018 від 27.08.2018р. здійснено правомірно на суму 13 2328,52грн., а не на 14 318,52грн. як то передбачено позивачем згідно акту виконаних робіт №13962.

-рахунок №32587 на суму 3 480,00грн. позивачем виставлено відповідачу 26.09.2018р., який був оплачено повністю відповідачем 17.10.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

-рахунок №36102 на суму 13 913,15грн. позивачем виставлено відповідачу 18.10.2018р., який був оплачено повністю відповідачем 13.12.2018р., що підтверджено матеріалами справи, так борг по зазначеному рахунку відсутній;

Також судом встановлено, що відповідачем здійснено проплату на суму 14 318,52грн. із призначенням платежу згідно рахунку №28018 від 27.08.2018р., між тим, оскільки оплата по відзначеному рахунку була проведена відповідачем попередньо та у повному обсязі 01.11.2018р., сума у розмірі 14 318,52грн. повинна бути зарахована в рахунок не оплачених рахунків.

Так, рахунок №40232 на суму 15 190,02грн. позивачем виставлено відповідачу 26.11.2018р., який із врахуванням здійсненого позивачем платежу на суму 14 318,52грн., погашений частково, так борг по зазначеному рахунку наявний у розмірі 87,15грн.

Між тим, рахунок №40234 на суму 25 103,65грн. позивачем виставлено відповідачу 26.11.2018р., взагалі не оплачено.

Таким чином, станом на дату прийняття рішення суду, відповідач в порушення умов п.2.5. договору №ЛТ11045/СВ/100 від 10.07.2018р., здійснив оплату наданих позивачем послуг лише частково у розмірі 95 576,82грн., при цьому не оплаченими залишились рахунок №40232 від 26.11.2018р. на суму 87,15грн. та рахунок №40234 від 26.11.2018р. на суму 25 103,65грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем наданих позивачем послуг на суму 25 190,80грн. згідно виставлених рахунків №40232 від 26.11.2018р., №40234 від 26.11.2018р.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст.173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Так, укладений між сторонами по справі договір надання послуг є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Про факт надання послуг свідчать також складенні на виконання п.1.9. договору робочі картки сервісного спеціаліста, які підписані спеціалістами/представника відповідача без претензій та заперечень.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п.2.5. договору визначено, за надання виконавцем послуг за цим договором замовник сплачує виконавцю суму, зазначену в рахунку на оплату, на розрахунковий рахунок виконавця на умовах 100% попередньої оплати. При збільшенні вартості за умов, передбачених в (п.2.4.), додатковий рахунок сплачується замовником не пізніше п'яти банківських днів з дня його отримання від виконавця.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи із встановленого у договорі від 10.07.2018р. строку виконання зобов'язань в частині оплати послуг, відповідач повинен був сплатити позивачу їх повну вартість на умовах 100% попередньої оплати.

В свою чергу, відповідач послуги оплатив лише частково на суму 95 576,82грн.

З наявних у матеріалах справи документів, а саме договору №ЛТ11045/СВ/100 від 10.07.2018р., первинних документів щодо надання послуг, підтвердження здійснення відповідних послуг, відсутності доказів проведеної відповідачем повної оплати, суд задовольняє позовні вимоги позивача частково, а саме на суму наданих послуг, які підтвердженні наявними в матеріалах справи доказами.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 5 844,42грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п.5.3. договору, замовник несе відповідальність за прострочення оплати вартості послуг в терміни, передбачені договором, сплачуючи виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не оплачених робіт (простроченого платежу) за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, встановив, що розрахунок зроблений не вірно, оскільки позивач не вірно визначив суму боргу та період нарахування штрафних санкцій.

Між тим, стосовно періоду нарахування пені суд зазначає наступне.

Виходячи із встановленого у договорі від 10.07.2018р. строку виконання зобов'язань в частині оплати послуг, відповідач повинен був сплатити позивачу їх повну вартість на умовах 100% попередньої оплати.

Суд вважає, що оскільки, виконавцем (ТОВ "Ландтех") надавалися послуги не отримавши попередньої оплати від замовника (ТОВ ВНФ "Зеленогірське"), при цьому, оплата замовником здійснювалась, проте не своєчасно, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.2 ст.530 ЦК України для визначення періоду нарахування штрафних санкцій.

Так, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким, чином суд доходить до висновку, що відповідач зобов'язаний був виконати свої зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг, не пізніше 7 днів з дня виставлення йому позивачем рахунків від 26.11.2018р., а саме до 03.12.2018р., а тому першим днем прострочки рахується 04.12.2018р.

Судом зроблено власний розрахунок пені з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, починаючи з 04.12.2018р. по рахунку №40232 від 26.11.2018р., рахунку №40234 від 26.11.2018р. на загальну суму 25 190,80грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
25190.8006.12.2018 - 13.12.2018818.0000 %0.099 %*198.77
25190.8014.12.2018 - 31.01.20194918.0000 %0.099 %*1217.44
25190.8001.02.2019 - 14.03.20194218.0000 %0.099 %*1043.52
25190.8015.03.2019 - 25.04.20194218.0000 %0.099 %*1043.52
25190.8026.04.2019 - 04.06.20194017.5000 %0.096 %*966.22
Отже, за розрахунком суду, розмір пені становить 4469,47грн.

З врахуванням того, що позивачем заявлена до стягнення більша сума пені, ніж та що встановлена судом, задоволенню підлягає сума пені розрахована судом у розмірі 4469,47грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 492,02грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, зроблений позивачем, встановив, що розрахунок зроблений не вірно, оскільки позивач не вірно визначив суму боргу.

Таким чином, судом здійснено відповідний розрахунок самостійно.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
25190.8006.12.2018 - 15.07.20192223 %459.65
Таким чином, за розрахунком суду, розмір 3% річних становить 459,65грн.

З врахуванням того, що позивачем заявлена до стягнення більша сума 3% річних, ніж та що встановлена судом, задоволенню підлягає сума 3% річних розрахована судом у розмірі 459,65грн.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем у встановленому законом порядку доводи позивача викладені у позові не спростовано.

Таким чином, оцінюючи наявні докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Ландтех" обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте, підлягають частковому задоволенню судом з підстав частково доведення наявності суми боргу та помилок допущених при розрахунку пені та 3% річних.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 1921,00грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1921,00грн., які підлягають відшкодуванню платнику у порядку ст.129 ГПК України за рахунок відповідача в сумі 1 737,47грн.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Задовольнити позов - частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-наукова фірма "Зеленогірське" (66520, Одеська обл., Любашівський р-н., с. Гвоздавка Друга, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландтех" (25002, м. Кропивницький, вул. Ельворті, 7 оф.425, ) 25 190 (двадцять п'ять тисяч сто дев'яносто)грн. 80 коп. основного боргу, 4 469 (чотири тисячі чотириста шістдесят дев'ять)грн. 47коп. пені, 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять)грн. 65коп. 3% річних, 1 737 (одну тисячу сімсот тридцять сім)грн. 47коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський