ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1716/19

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Благоустрій Крюківщини Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Крюківщина

про стягнення 1065,75 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Благоустрій Крюківщини Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про стягнення 654,88 грн. пені, 48,70 грн. 3% річних та 362,17 грн. інфляційних втрат, всього 1065,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем несвоєчасно виконано зобов`язання з оплати отриманого природного газу у визначений договором № 2127/15-КП-17 від 04.12.2014 р. купівлі-продажу природного газу строк, чим порушено вимоги п. 6.1 договору, що відповідно до п. 7.2 договору є підставою для нарахування 654,88 грн. пені та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 48,70 грн. 3% річних та 362,17 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.07.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

29.07.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити, оскільки остаточну оплату за договором № 2127/15-КП-17 від 04.12.2014 р. проведено відповідачем 29.01.2016 р., тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", згідно з ч. 3 ст. 7 якого на дану заборгованість неустойка, (штраф, пеня), інфляційні нарахування, 3% річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню.

19.08.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є теплопостачальною організацією, а також доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак, застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на думку позивача, є неправомірним.

29.08.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наголошує на тому, що застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України сторонами до суду не подано.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Комунальним підприємством Благоустрій Крюківщини Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (покупець) було укладено договір № 2127/15-КП-17 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 5,7 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень 1,0; лютий 1,0; березень 0,6; квітень 0,6; травень 0; червень 0; липень 0; серпень 0; вересень 0; жовтень 0,6; листопад 0,9; грудень 1,0.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

В подальшому в договір № 2127/15-КП-17 від 04.12.2014 р. купівлі-продажу природного газу було внесено зміни додатковими угодами № 1 від 10.02.2015 р., № 2 від 04.03.2015 р., № 3 від 01.04.2015 р., № 4 від 01.10.2015 р., № 6 від 02.11.2015 р., № 7 від 25.11.2015 р., відповідно до яких, зокрема, змінювалась ціна на природний газ.

Додатковою угодою № 1 від 10.02.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.02.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 7416,84 грн.

Додатковою угодою № 2 від 04.03.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.03.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 11333,64 грн.

Додатковою угодою № 3 від 01.04.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.04.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 9600,24 грн.

Додатковою угодою № 4 від 01.10.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.10.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 8905,32 грн.

Додатковою угодою № 7 від 25.11.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.12.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 8751,10 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач за період з січня 2015 року по березень 2015 року та за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4448,03 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 1333,13 грн., від 28.02.2015 р. на суму 1030,94 грн., від 31.03.2015 р. на суму 793,35 грн., від 31.10.2015 р. на суму 258,26 грн., від 30.11.2015 р. на суму 463,52 грн., від 31.12.2015 р. на суму 568,83 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем сплачено: за період з 02.03.2015 р. по 01.04.2015 р. 1333,13 грн. за актом приймання-передачі від 31.01.2015 р., за період з 01.04.2015 р. по 25.01.2016 р. 1030,94 грн. за актом приймання-передачі від 28.02.2015 р., 25.01.2016 р. 793,35 грн. за актом приймання-передачі від 31.03.2015 р., 25.01.2016 р. 258,26 грн. за актом приймання-передачі від 31.10.2015 р., 25.01.2016 р. 463,52 грн. за актом приймання-передачі від 30.11.2015 р., 25.01.2016 р. 568,83 грн. за актом приймання-передачі від 31.12.2015 р.

Таким чином, відповідач за отриманий в січні, лютому, березні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року природний газ розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору.

Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого в січні, лютому, березні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 654,88 грн. пені, 48,70 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 17.02.2015 р. по 24.01.2016 р. Також позивач просить стягнути з відповідача 362,17 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015 р., від 28.02.2015 р. за період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р., від 31.03.2015 р. за період з 01.05.2015 р. по 31.12.2015 р., від 31.10.2015 р. за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 р., з урахуванням дат виникнення заборгованості.

30.11.2016 р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 вказаного вище Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 цього Закону унормовано, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. № 93 затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначені дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Водночас, факт включення чи невключення відповідача до даного реєстру не входить до предмета доказування у даній справі, оскільки не впливає на вирішення даного спору з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 р. у справі № 914/123/17 та у постанові від 03.04.2018 р. у справі № 904/11325/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи, заявлені до стягнення з відповідача 3% річних та пеня були нараховані позивачем на заборгованість відповідача за зобов`язаннями січня 2015 р., лютого 2015 р., березня 2015 р., жовтня 2015 р., листопада 2015 р. та грудня 2015 р., а заявлені до стягнення інфляційні втрати на заборгованість відповідача за зобов`язаннями січня 2015 р., лютого 2015 р., березня 2015 р. та жовтня 2015 р.

Однак, відповідач заборгованість за зобов`язаннями січня 2015 р., лютого 2015 р., березня 2015 р., жовтня 2015 р., листопада 2015 р. та грудня 2015 р. погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", а саме останній платіж був здійснений відповідачем 25.01.2016 р. за зобов`язаннями, зокрема, грудня 2015 р.

Таким чином, позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати, а тому суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 654,88 грн. пені, 48,70 грн. 3% річних та 362,17 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 ст. Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення підписано 16.09.2019 р.

Суддя О.О. Рябцева