Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/471/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М. В. - директор, паспорт НОМЕР_1 від 10.10.1996;

від відповідача: Таран М.В . - паспорт НОМЕР_1 від 10.10.1996,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Тарана Миколи Вікторовича

про стягнення 74433,00грн.

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Тарана Миколи Вікторовича 74433,00грн неустойки у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення торгівельного майданчика.

Ухвалою суду від 31.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 30.07.2019 строк підготовчого засідання продовжено на 30 днів та оголошено перерву до 10год. 00 хв. 08.08.2019.

08.08.2019, за згодою сторін, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті. В судовому засіданні 08.08.2019 оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 06.09.2019.

У судовому засіданні 06.09.2019 представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги заперечив, з викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 39-44) мотивів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, ПР "Кооперативний ринок", відповідно до п.1.1 Статуту, є підприємством Коростишівської районної спілки споживчих товариств, яка є його засновником та власником майна, що передано ПР "Кооперативний ринок", як внесок до статутного фонду згідно інвентаризаційного опису № 1, торгівельні майданчики та інше майно. Відповідно до п. 2.3.2, п. 2.3.3, п. 2.3 Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку, надання послуг та надання в оренду основних засобів та торгових місць на ринку.

В своїй діяльності ПР "Кооперативний ринок" керується Статутом та Правилами торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затвердженими сесією Коростишівської міської ради за № 762 від 03.04.2014 року. Відповідно до п. 19 Правил торгівлі, Адміністрація ринку при наданні продавцям торгівельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій зазначається термін угоди, асортимент товарів, що реалізуються, розташування місця, умови оренди торгового місця, розмір та порядок оплати за Оренду майна. Пунктом 4.3 Статуту підприємства передбачено, що підприємство користується майном, переданим райспоживспілкою як внесок до статутного фонду і має право здавати в оренду, надавати за плату в тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, торгівельні місця, торгівельні майданчики тощо.

Дані обставини, як вказує позивач, встановлені при розгляді господарськими судами справ №906/461/15, № 906/490/15, № 280/751/15, які вступили в законну силу і згідно зі ст. 75 ГПК України, ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування.

31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (позивач, орендодавець) та Приватним підприємцем Тараном Миколою Вікторовичем (орендар, відповідач) було укладено договір оренди № 207 (далі - Договір (а.с .7), згідно з п. 1.1 якого предметом договору є торгівельні майданчики № 178, 186, 189, 179 загальною площею 4,5; 5,8; 9,5; 6 кв. м, місцезнаходження яких зазначено на плані розміщення торгівельних місць на ринку (далі - об`єкт оренди).

Позивач вказує, що Карта - схема розміщення торгових місць на ринку розроблена відповідно до п.7 правил торгівлі на ринку, які затверджені для ПР "Кооперативний ринок" рішенням Коростишівської міської ради № 762 від 03.04.2014, на підставі наказу Мінекономіки, МВС, ДПА, Держстандарту України № 57/188/84/105 від 25.02.2002 року.

Зазначає, що Договір було укладено строком на 1 рік - з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. Згідно Договору орендна плата за торгівельний майданчик № 178 становить 259,65 грн; за т/м № 186 - 334,66 грн; за т/м № 189 - 548,15 грн; за т/м № 179-346,20 грн.

Пояснює, що орендар не в повному обсязі виконував зобов`язання за договором, у зв`язку з чим орендодавець звернувся до суду про стягнення з нього заборгованості з орендної плати за договором № 207 від 31.12.2013, неустойки з 04.07.2014 по 01.04.2017 та звільнення торгівельних майданчиків № 178, № 186, № 189, № 179, шляхом вивезення металевих кіосків за межі території ПР "Кооперативний ринок".

Зазначає, що рішенням суду у справі № 280/751/15ц позов задоволено у повному обсязі, однак орендар вказане рішення не виконує, торгівельний майданчик № 178; 186; 189; 179 загальною площею 4,5; 5,8; 9,5; 6 кв.м, станом на час звернення з даним позовом до суду, не звільнив.

ПР "Кооперативний ринок" направив відповідачу лист № 57 від 18.01.2018, в якому повідомив про не виконання рішення суду по звільненню торгівельних майданчиків, які відповідач використовує в своїй господарській діяльності і що йому нараховується неустойка, відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України.

Оскільки відповідач на лист не відреагував та продовжує використовувати торгівельні майданчики № 178; 186; 189; 179 в своїй господарській діяльності, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України, за час прострочення користування - з 01.04.2017 по 01.05.2019.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 39-44), позовні вимоги заперечує.

Вважає, що умови Договору не містять обов`язку відповідача оформляти повернення торгівельних майданчиків з оренди відповідним документом (актом), та що саме на відповідача покладено обов`язок скласти проект такого акту, підписати його в двох примірниках та надіслати позивачу рекомендованою кореспонденцією.

Оскільки рішенням Коростишівського районного суду у справі №280/751/15-ц від 17.05.2017 стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 04.07.2014 по 01.04.2017 на загальну суму 102573,40грн, на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України, при вирішенні цього спору слід застосувати правило, встановлене ч.4 ст. 75 ГПК України, та виходити з того, що встановлена судом у цивільній справі №280/751/15-ц обставина закінчення 03.07.2014 дії Договору №207, у даній справі має преюдиціальне значення.

Наголошує, що згідно умов п.п. 1.1, 4.2.5 та 4.3.8 Договору оренди, він зобов`язаний був у 7-ми денний термін, що в календарних днях визначається як період з 01.01.2015року по 08.01.2015 включно (07.01.2015 - святковий день), звільнити торговельні майданчики шляхом переміщення (демонтажу) розташованих в межах їх площі тимчасових споруд.

Пояснює, що договір оренди №207 від 31.12.2013 укладався строком на 1 (один) рік та діяв до 31.12.2014. По завершенню дії договору, як вказує відповідач, ним було демонтовано встановлені на орендованих торговельних майданчиках тимчасові споруди у вигляді металевих кіосків та вивезено їх за межі території ринку, про що 18.08.2014 складено акт приймання-передачі торговельних майданчиків. Оскільки, при вчинені спроби вручити його представнику підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" Невисевичу О. М ., останній відмовився від підпису, відповідачем, за участі свідків, було складено акт про відмову від вчинення дій по прийманню-передачі та отримання акту приймання-передачі об`єкта оренди від 18.08.2014. Також даним актом було засвідчено факт відмови директора підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" Невисевича О.М. від отримання та підписання акта приймання-передачі об`єктів оренди.

Зважаючи на викладені обставини, відповідач пояснює, що ним було направлено на адресу підприємства Коростишівської райспоживспілки акт приймання-передачі для підписання поштовим зв`язком.

За вказаного, відповідач вважає, що добросовісно виконав умови договору оренди №207 та повернув орендовані майданчики, тому стягнення з нього неустойки є безпідставним.

Зауважує, що після повернення торгівельних майданчиків ним було офіційно припинено підприємницьку діяльність.

Додатково пояснює, що для підтвердження факту повернення торгівельних майданчиків та їх звільнення від тимчасових конструкцій, депутатом Коростишівської міської ради Шуневич Л.І. , в ході обстеження торгівельних майданчиків, було встановлено, що фізична особа - підприємець Таран Микола Вікторович здійснював свою діяльність з продажу непродовольчих товарів по АДРЕСА_1 чотирьох тимчасових спорудах у вигляді металевих кіосків загальною площею 25,8 м2; на момент обстеження нумерація споруд та торговельних майданчиків на місцевості відсутня; в користуванні фізичної особи - підприємця Тарана М.В. , на підставі договору оренди №207 від 31.12.2013р., перебували торговельні майданчики (асфальтно-бетонне покриття) №178 загальною площею 4,5 м2, №179 загальною площею 6,0 м2, №186 загальною площею 5,8 м2 та № 189 загальною площею 9,5 м2, на яких були розміщені металеві кіоски Тарана М.В. ; на момент обстеження на торговельних майданчиках №178, 179, 186, та 189 депутатом міської ради не виявлено металевих кіосків, дані площі вільні.

Звертає увагу суду, що серед поданих позивачем доказів відсутній план розміщення торгівельних місць на ринку (або карта-схема розміщення торгівельних місць на ринку).

Вважає, що позивач не надає належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тим обставинам, що як станом на 18.08.2014, так і дотепер, торговельні майданчики не звільнені і на їх площі розміщені тимчасові споруди відповідача, які ним використовуються для торгівлі на ринку.

На думку відповідача, позивач повторно просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за новий період.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки підставою звернення позивачем до суду стало нарахування неустойки у зв`язку з використанням відповідачем торгівельних майданчиків після закінчення строку дії договору оренди, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Приватним підприємцем Тараном Миколою Вікторовичем було укладено договір оренди № 207, за умовами якого предметом договору є торгівельні майданчики № 178; 186; 189; 179, загальною площею 4,5; 5,8; 9,5; 6 кв. м, місцезнаходження яких зазначено на плані розміщення торгівельних місць на ринку (далі - об`єкт оренди).

За пунктом 6.1. Договору, строк його дії визначено з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно.

Оскільки в порушення зобов`язань відповідач не сплачував орендну плату протягом трьох місяців підряд з 01.04.2014 по 30.06.2014, орендодавець листом від 27.06.2014 відмовився від Договору оренди і вимагав повернення предметів оренди відповідно до п. 4.2.4. Договору та ч. 1 ст. 782 ЦК України. Однак орендар предмети оренди не повернув та продовжував їх використовувати.

Вказані обставини також були встановлені Коростишівським районним судом Житомирської області при розгляді справи №280/751/15-ц, за результатами розгляду якої 17.05.2017 було винесено рішення (а.с.12-14), яким стягнуто з Тарана Миколи Вікторовича на користь Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за період з 04.07.2014 по 01.04.2017, що складає 102573,40грн та зобов`язано Тарана Миколу Вікторовича звільнити торгівельні майданчики №178, №186, №189, №179, шляхом вивезення металевих кіосків за межі території ПР "Кооперативний ринок", що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Коростишів , вул. Шевченка , 40.

Частина 4 ст. 75 ГПК України, передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини розірвання договору оренди з 03.07.2014 та користування відповідачем орендованими торгівельними майданчиками у період з 04.07.2017 по 01.04.2017, тобто, після закінчення дії договору оренди №207 від 31.12.2013 встановлені Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17.05.2017, тому доказуванню не підлягають.

Як закріплено в ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Обов`язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України, є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 910/12949/16. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Як вбачається з рішення Коростишівського райнного суду Житомирської області від 17.05.2017, оскільки станом на час винесення рішення об`єкти оренди повернуті не були, з Тарана Миколи Вікторовича було стягнуто неустойку у розмірі подвійної облікової плати за користування об`єктом оренди та зобов`язано звільнити торгівельні майданчики шляхом вивезення торгівельних кіосків.

Однак, станом на 29.07.2019, вказане рішення суду не виконано, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.07.2019 (а.с. 67).

Зокрема, згідно вказаної постанови, начальником відділу Коростишівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області по примусовому виконанню виконавчого листа №280/751/15-ц про зобов`язання Тарана Миколу Вікторовича звільнити торгівельні майданчики №178, №186, №189, №179, шляхом вивезення металевих кіосків за межі території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", що знаходиться за адресою Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, було встановлено, що рішення суду виконати без участі боржника неможливо; державним виконавцем вжиті всі заходи передбачені ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи, що звільнення торгівельних майданчиків не відбулося, передача останніх позивачу, як орендодавцю, також не можлива. За вказаного, наданий відповідачем Акт приймання-передачі об`єкта оренди від 18.08.2014 (а.с.47), отримання якого не заперечувалося позивачем, не може бути розцінений судом як належним доказ виконання рішення суду у справі №280/751/15-ц.

Так, позивач, під час розгляду справи, пояснив, що відмовився підписувати наданий відповідачем Акт приймання-передачі, тому що звільнення об`єкта оренди не відбулося. Також пояснив, що не мав можливості скористатися своїм правом, обумовленим у п. 4.2.5 Договору, оскільки металеві кіоски, розташовані на вищевказаних торгівельних майданчиках, не були звільнені від майна відповідача.

Зважаючи на твердження відповідача про те, що в силу умов Договору, у випадку не звільнення об`єкта оренди, орендодавець мав перемістити розташовану на ньому тимчасову споруду на штраф майданчик ринку, суд вважає за доцільне зазначити, що такі дії позивача могли вчинятися останнім виключно за його волевиявленням, оскільки визначені Договором, як його право, а не обов`язок. До того ж, зважаючи на відсутність доказів виконання відповідачем рішення суду у справі №280/751/15-ц, логічним є те, що позивач не мав можливості скористатися наданим йому п. 4.2.5 Договору правом.

Не надано відповідачем і обґрунтованого пояснення причин невиконання рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17.05.2017.

Зсилання відповідача на те, що торгівельні майданчики ним були повернуті Комунальному підприємству "Коростишівський міський ринок", як власнику земельної ділянки, суд не бере до уваги, оскільки останній не є орендодавцем зазначених торгівельних майданчиків та не має жодного відношення до спірних правовідносин.

Також суд не розцінює як належний доказ у справі наданий відповідачем Акт обстеження торговельних майданчиків № 679 , підписаний депутатом Коростишівської міської ради Шуневич Л.І. , оскільки останній не має жодного відношення до спірних правовідносин і такі його дії не створюють для сторін будь-яких правових наслідків.

За вказаного, заявлена позивачем вимога про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за період з 01.04.2017 по 01.05.2019, що в загальному розмірі складає 74433,00 грн, є обґрунтованою.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою до Тарана Миколи Вікторовича як до фізичної особи, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до ст. 3 ГПК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця Тарана Миколи Вікторовича (а.с. 24-26), 28.01.2015 стан суб`єкта припинено.

Оскільки орендовані майданчики надані відповідачу як підприємцю для провадження торгівельної діяльності, тобто для комерційного використання, правовідносини, пов`язані з його використання є господарськими, спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Тарана Миколи Вікторовича задовольнити.

2. Стягнути з Тарана Миколи Вікторовича ( АДРЕСА_3 . номер НОМЕР_4 ) на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська обл., Коростишівський р-н, м. Коростишів, вул. Шевчека, буд. 40, ід. код 31843604):

- 74433,00 грн неустойки;

- 1921,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.09.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1- до справи;

2,3 - сторонам (рек. з пов.)