ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2019 р. м. Київ

Справа № 911/1644/19

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Щербакової В.О., розглянувши у справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІМ ГРУПП до Дочірнього підприємства Рітейл Центр про стягнення 179 228,29грн, за участю від:

позивача Павленко С.В. (довіреність від 13.06.2019 б/н);

відповідача Клименко С.А. (довіреність від 02.01.2019 б/н)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІМ ГРУПП (далі ТОВ Ексім Групп) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства Рітейл Центр (далі ДП Рітейл Центр) про стягнення заборгованості у розмірі 179 228,29грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договорами №РЦ021412 від 22.01.2014, №РЦ038518 від 01.10.2018 щодо оплати товару у встановлений строк (т.1 а.с.3-30).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.07.2019 судом відкрито провадження у справі за поданим позовом, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання; встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій (т.1 а.с.1-2).

Копія відповідної ухвали, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№730, 500, отримана: позивачем - 23.07.2019; відповідачем - 22.07.2019 (т.2 а.с.192-193).

У строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (здано для відправлення відділенню зв`язку №160 м. Києва 03.08.2019), у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити (т.2 а.с.194-198).

У відзиві на позов відповідач заперечує щодо заявлених вимог з тих підстав, що:

- позивач не надав доказів існування заборгованості та розрахунку такої заборгованості;

- на надано доказів того, що позивач виконав умови п. 3.6 договорів, зокрема, надав у повному обсязі належно оформлену супровідну документацію, а саме посвідчення якості товару;

- 22.04.2016 між сторонами та ТОВ «Еффіус Груп» укладено договір про переведення борг №1А_170, відповідно до на нового боржника - ТОВ Рітейл Центр переведено боргу у розмірі 26 534,79грн, який включено до позовних вимог позивачем;

- акт звірки, який наданий позивачем, не є документом, що може підтвердити чи сростувати наявність або відсутність заборгованості за отриманий товар;

- у відповідача у даній справі не настав строк оплати поставленого позивачем товару, оскільки не надано доказів реалізації товару, у той час як сторонами в договорі погоджено, що оплата здійснюється саме за реалізований товар;

- товар, поставлений позивачем, не реалізовано, що підтверджується частковим переліком залишків нереалізованого товару станом на 02.08.2019 (т.2 а.с.206-210).

У поданому відзиві відповідач заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 27.08.2019 суд призначив проведення судового засідання з розгляду справи по суті на 06.09.2019, зважаючи на клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (т.2 а.с.216-217).

06.09.2019 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, про відкладення розгляду справи на 13.09.2019, зважаючи на неявку представника позивача в судове засідання та подання ним клопотання про відкладення розгляду справи (т.2 а.с.221,227-228).

12.09.2019 позивачем подано відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи.

При цьому, відповідь на відзив позивачем подана з пропущенням строку, встановленого ухвалою суду від 16.07.2019.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.251 ГПК України, яка визначає особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Як визначено ч.2 ст.118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В силу ч.2 ст.119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Позивач з клопотанням про продовження строку для подання відповіді на відзив не звертався; відповідач клопотань про продовження строку для подання заперечення не подавав.

В судовому засіданні 13.09.2019 представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити; представник відповідача щодо заявлених вимог заперечував та просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

22.01.2014 між ТОВ Ексім Групп (постачальник) та ДП Рітейл Вест (покупець) укладено договір №РЦ021412 (т.2 а.с.7-12).

Відповідно до зазначеного договору, постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленнями покупця, поставити товар, а покупець зобов`язався приймати товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації (п. 1.1 договору).

Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості, цінам та у строк, які вказані у замовленні (п. 3.1 договору).

Згідно п. 3.6 договору, постачальник при поставці товару передає покупцю наступну супровідну документацію:

-накладні, з визначеними реквізитами, постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних;

- товарно-транспортні накладні;

- податкові накладні;

- належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності у разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі;

- коригувальні податкові накладні у випадку повернення товару;

- погоджений з покупцем примірник замовлення.

За умовами п. 5.1 вказаного договору поставки, перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Відповідно до 7.1 договору поставки покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних; ціна на товар в специфікації вказується у гривнях.

Пунктом 7.8 договору поставки узгоджено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, за якими здійснена поставка товару.

У відповідності з п. 7.9 договору поставки, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після реалізації товару кожні 35 днів. При цьому, відповідним пунктом сторонами узгоджено, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше 500,00грн з кожного магазину.

Відповідно до п. 7.10 договору, покупець має право затримати розрахунки з постачальником, зокрема, у випадку невиконання/ненадання належно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору, до моменту надання такої документації у повному обсязі.

Згідно п. 10.1 такого договору, він набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017.

Крім того, 01.10.2018 між сторонами укладено договір №РЦ038518 (т.2 а.с.13-20), який підписано з протоколом розбіжностей, що узгоджені сторонами (т.2 а.с.21-23).

Відповідно до умов такого договору, постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленнями покупця, поставити товар, а покупець зобов`язався приймати товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації (п. 1.1. договору).

Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості, цінам та у строк, які вказані у замовленні (п. 3.1 договору).

Згідно п. 3.6 договору, постачальник при поставці товару передає покупцю супровідну документацію, перелік якої аналогічний переліку, визначеному п.3.6 договору №РЦ021402, окрім коригувальних податкових накладних у випадку повернення товару, які в даному договорі відсутні.

За умовами п. 5.1 вказаного договору поставки, перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Відповідно до 7.1 договору поставки покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних; ціна на товар в специфікації вказується у гривнях.

Пунктом 7.8 договору поставки узгоджено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, за якими здійснена поставка товару.

У відповідності з п. 7.9 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 35 днів після реалізації товару; у випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем; реалізацією слід вважати відвантаження товару зі складу покупця третім особам, незалежно від перерахування від них грошових коштів за відвантажений товар.

Відповідно до п. 7.10 договору, покупець має право затримати розрахунки з постачальником, зокрема, у випадку невиконання/ненадання належно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору, до моменту надання такої документації у повному обсязі.

Згідно п. 10.1 такого договору, він набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем за період з 11.10.2017 по 13.03.2019 поставлено відповідачу товар на загальну суму 179 514,82грн, що підтверджується накладними (т.2 а.с.24-132); вказаний товар прийнятий відповідачем в особі його представників на підставі генеральних довіреностей (т.2 а.с.133-167).

Товар за видатковими накладними №№2,3,4,109,110,111,143,181 за період з 03.01.2018 по 01.02.2018 (т.2 а.с.74-81) поставлено з посиланням на договір №РВ021412 від 22.01.2014, у той час як строк дії такого договору закінчився 31.12.2017. Проте, такий товар прийнятий відповідачем та ним не повернутий.

В силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Між тим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Враховуючи, що поставлений позивачем у січні-лютому 2018 року товар, прийнятий відповідачем без зауважень на підставі видаткових накладних з посиланням та такий договір, суд приходить до висновку, що умови укладеного договору №РВ021412 від 22.01.2014 розповсюджують свою дію на відносини сторін з поставки такого товару, оскільки дії сторін свідчать про наявність у них волевиявлення на продовження строку дії такого договору.

Як свідчать надані докази, відповідач здійснював оплату за переданий товар, що підтверджується виписками з рахунків позивача (т.2 а.с.168-172).

22.02.2019 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою №06/02 від 22.02.2019 (т.2 а.с.175), у якій вимагав у строк до 15.03.2019 сплатити заборгованість за реалізований товар або повернути товар на загальну суму 174 559,64грн; вказаний лист отримано відповідачем 26.02.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.176).

Сторонами складено акт перевірки розрахунків за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 (т.2 а.с.173-174), у якому залишок на 28.02.2019 за всіма рахунками складає 179 096,28рн. При цьому, з акту вбачається, що сторонами проводились зарахування однорідних вимог.

Крім того, 13.05.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією №17-А від 13.05.2019 (т.2 а.с.180-181), в якій вимагав сплати заборгованість за поставлений товар у розмірі 180 228,29грн, яка отримана відповідачем 21.05.2019, що підтверджується описом вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення №347 (т.2 а.с.182).

Проте, як вказується позивач, відповідач не повернув товар та не здійснив оплату за нього, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 179 228,29грн заборгованості за отриманий на підставі вищевказаних договорів товар.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару у сумі 179 228,29грн.

Укладені сторонами договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому п. 7.9 договорів обов`язок відповідача (покупця) оплатити поставлений товар сторони поставили у залежність від певної обставини - продажу відповідного товару третім особам (його реалізації).

Між тим, сторони, виходячи з умов договорів, ніяким чином не визначили порядок інформування відповідачем позивача про обсяги реалізації за певний період або звітування про це, як і права позивача здійснювати перевірку обсягів нереалізованого товару у магазинах (складах) відповідача. Укладені сторонами договори лише визначають зобов`язання сторін підписувати акти звірки взаєморозрахунків не рідше ніж кожні три місяці (п. 7.13 договорів), а не акти з відображенням інформації про реалізований та непроданий товар.

В силу ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

При цьому, договір, за змістом ч. 2 ст.202 ЦК України, є двостороннім (багатостороннім) правочином.

Згідно ч.2 ст.212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав позивачу інформації про залишки нереалізованого товару та не повернув товар на його вимогу, а товар, як визначено п.5.1 договорів поставки, перейшов у власність відповідача з моменту його передачі та підписання сторонами накладних у пункті поставки (складі покупця), що фактично дозволяє йому вільно і у будь-який час ним розпорядитись, договори не передбачають обов`язку відповідача реалізовувати переданий йому у власність товар, що дозволяє йому не здійснювати дій щодо його реалізації, відповідну обставину факт продажу такого товару, суд вважає такою, що настала після пред`явлення позивачем вимоги про сплату заборгованості або повернення нереалізованого товару.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що товар за вказаними договорами нереалізований, посилаючись на наданий перелік залишків товару (т.2 а.с.206-210), оскільки з вказаного переліку неможливо встановити, що це саме той товар, який переданий позивачем за вищевказаними договорам. Так, такий перелік не містить номерів накладних, на підставі яких він передавався. Окрім того, суд враховує також ту обставину, що відповідний товар на вимогу позивача не повернутий відповідачем.

Таким чином, заперечення відповідача про те, що у відповідача не настав строк оплати поставленого товару судом відхиляє.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що строк оплати не настав, оскільки позивачем не надано доказів передачі необхідного пакету документів.

Так, доказів у спростування того факту, що товар не отримано або не отримано його разом із пакетом документів, визначеним п.3.6 вищевказаних договорів і які дійсно необхідні для товару відповідного виду, на момент прийняття рішення у справі відповідач не надав.

Відповідачем не доведено, що він відмовлявся приймати товар без документів або вимагав їх надання. При цьому у даній справі встановлено факти його прийняття та здійснення часткової оплати.

В силу ч.1 ст.666 ЦК України, яка визначає правові наслідки невиконання продавцем обов`язку, встановленого ч.2 ст.662 ЦК України, передати приналежності товару та документи, що стосуються товару, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Як визначено ч.2 ст.666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Доказів заявлення вимоги відповідачем щодо передачі документів не надано, у зв`язку з чим суд вважає недоведеним твердження відповідача про те, що необхідні документи не були передані позивачем щодо поставленого товару, що надає йому право за умовами договору затримати розрахунки. При цьому, суд звертає увагу на те, що перелік документів, визначених п.3.6 договору поставки, є загальним і частина зазначених у такому переліку документів взагалі не підлягала передачі з огляду на вид товару, який поставлявся.

Таким чином, доказів у спростування того факту, що товар не отримано або не отримано його разом із пакетом документів, визначеним п.3.6 договору, а також доказів того, що товар не реалізовано на момент прийняття рішення у справі відповідач не надав.

Крім того, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що позивачем до розміру заборгованості за вищевказаними договорами включено заборгованість за договором №1А_170 від 22.04.2016 (т.2 а.с.203-204) у розмірі 26 534,79грн, оскільки в розрахунку заборгованості, наведеному позивачем в позові, не відображено відповідної операції; сума боргу, заявлена позивачем до стягнення, не перевищує суми на яку поставлений товар згідно наданих накладних.

Оскільки відповідач не у повній мірі виконав взяті на себе зобов`язання з оплати переданого товару, що ним не спростовано шляхом подання доказів, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Так, ч.1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі 179 228,29грн основного боргу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 2 688,42грн.

На підстав викладеного, керуючись ст. 129, ст.ст. 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Рітейл Центр (ідентифікаційний код 38734018; 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6 Г) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІМ ГРУПП (ідентифікаційний код 36155700; 65101, м. Одеса, вул. Космонавта Комарова, буд. 10, офіс 208) 179 228,29грн основного боргу, а також 2 688,42грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.09.2019.

Суддя А.Р. Ейвазова