12 вересня 2019 року
Справа № 910/4756/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Катеринчук Л. Й., Пєскова В. Г.
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.
за участю представників:
позивач: Штогрин С. В. ,
відповідач-1: Шокун О. В. ,
відповідач-2: Карпенко Н. В.,
відповідач-3: не з`явився,
відповідач-4: не з`явився,
відповідач-5: Сагайдак Л. Ю., Харт Г. В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Норд"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019
у складі колегії суддів: Скрипки І. М. (головуючий), Тищенко А. І., Михальської Ю. Б.
та рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2018
у складі колегії суддів: Трофименко Т. Ю. (головуючий), Зеленіної Н. І.,
у справі за позовом Акціонерного товариства "Норд"
1. Кабінету Міністрів України
2. Державної казначейської служби України
3. Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області
4. Донецької міської ради
5. Донецької обласної державної адміністрації (Донецької обласної військово-цивільної адміністрації)
про відшкодування шкоди в розмірі 13 001 376,40 грн
У квітні 2018 року Акціонерне товариство "Норд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області, Донецької міської ради, Донецької обласної державної адміністрації про відшкодування 13 001 376,40 грн шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2015 у справі № 908/2568/15-г про стягнення з Донецької міської ради на користь позивача боргу у розмірі 12 778 296,40 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 у справі №910/4756/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані ненаданням позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження безповоротної втрати ним права та можливості на отримання належних йому сум за вказаним виконавчим документом, а також недоведенням Акціонерним товариством "Норд" заподіяння йому шкоди жодним із відповідачів. Відтак суди дійшли висновку, що покладення на державу відповідальності шляхом сплати коштів у розмірі 12 851 376,40 грн є передчасним та фактично є виконанням судового рішення у повному обсязі замість боржника.

05.06.2019 Акціонерне товариство "Норд" звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 05.06.2019 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 у справі № 910/4756/18.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2019 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Норд" залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 у справі № 910/4756/18 - без змін.

Водночас Верховний Суд, проаналізувавши доводи позивача (скаржника) та встановленні судами обставини справи щодо невиконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2015 у справі № 908/2568/15-г, виявив недотримання Управлінням Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вимог законодавства щодо обов`язковості виконання судових рішень.

Так судами попередніх інстанцій встановлено, що Акціонерним товариством "Норд" було подано позов до Донецької міської ради про стягнення заборгованості в сумі 12 778 296,40 грн за договором купівлі-продажу б/н від 24.07.2013.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.06.2015 у справі № 908/2568/15-г позов задоволено. Стягнуто з Донецької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "НОРД" 12 778 296,40 грн. боргу та 73 080,00 грн. судового збору.

13.07.2015 на виконання рішення у справі № 908/2568/15-г було видано відповідний наказ зі строком пред`явлення до виконання - до 07.07.2016.

Вказаний наказ Господарського суду Запорізької області від 13.07.2015 у справі № 908/2568/15-г було пред`явлено позивачем до виконання до Державної казначейської служби України за заявою від 09.10.2015 № 240.

Листом від 04.11.2015 № 5-08/3222-27948 Державна казначейська служба України повернула стягувачу оригінал наказу Господарського суду Запорізької області від 13.07.2015 у справі № 908/2568/15-г з доданими документами з тих підстав, що Донецька обласна рада не має відкритих рахунків в органах казначейства, а держава не відповідає за зобов`язаннями територіальних громад.

Відповідно до листа Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі від 24.01.2017 за № 03-22/126, адресованого позивачу, у зв`язку з неналежністю до компетенції зазначеного управління заяви позивача щодо стягнення боргу та судового збору з Донецької міської ради, дана заява передана до Управління Державної казначейської служби України у м. Краматорськ Донецької області.

Листом від 08.02.2017 № 05-16/158 Управлінням Державної казначейської служби України у м. Краматорську наказ Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2568/15-г від 13.07.2015 повернуто без виконання.

Листом від 10.07.2017 № 02-29/198 Управлінням Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області повернуто наказ Господарського суду Запорізької області у справі №908/2568/15-г від 13.07.2015 без виконання.

Публічне акціонерне товариство "НОРД" звернулося до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області у справі № 908/2568/15-г щодо повернення наказу Господарського суду Запорізької області від 13.07.2015 № 908/2568/15-г без виконання.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.10.2017 у справі № 908/2568/15-г скаргу Публічного акціонерного товариства "НОРД" на дії Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області задоволено; визнано незаконними дії Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області щодо повернення наказу Господарського суду Запорізької області від 13.07.2015 № 908/2568/15-г про стягнення з Донецької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "НОРД" 12 778 296,40 грн боргу та 73 080,00 грн судового збору без виконання; зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області прийняти до виконання наказ Господарського суду Запорізької області від 13.07.2015 у справі № 908/2568/15-г.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 18 Господарського кодексу України (далі - ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В силу приписів статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд наголошує, що виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з приписами пунктом 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок № 845).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 9 Порядку № 845 в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; видано або оформлено з порушенням установлених вимог; рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем; стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання; наявні інші передбачені законом випадки.

Станом на момент розгляду даної справи судами попередніх інстанцій як і на момент її перегляду в касаційному порядку рішення суду від у справі № 908/2568/15-г Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області не виконано. Доказів протилежного на протязі розгляду цієї справи відповідачем 3 не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України").

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" Європейським судом з прав людини зазначено, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" Європейським судом з прав людини вказано, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Антонюк проти України").

Відповідно до п. 4.2 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Особа, яка домоглася визнання держави винуватою за рішенням суду, не повинна розпочинати окремі процедури правозастосування по закінченню провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Burdov v. Russia №2" ("Бурдов проти Росії").

Не можна очікувати, що особа, яка одержала остаточне рішення суду проти держави, буде вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Metaxas v. Greece" та "Lizanets v. Ukraine", "Ivanov v. Ukraine").

Забезпечити виконання рішення проти держави є зобов`язанням державних органів влади (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Yavorivskaya v. Russia" ("Яворівська проти Росії"), від дати, коли рішення стає обов`язковим і обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Burdov v. Russia № 2" ("Бурдов проти Росії").

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України").

Аналіз наведеного у своїй сукупності свідчить, що основною ідеєю (аксіомою) права на судовий захист (права на суд) є не лише прийняття судом рішення про захист прав та інтересів особи, а й виконання зазначеного судового рішення, яке в країні, що поважає верховенство права, не може залишатися невиконаним та є складовою частиною судового розгляду. При цьому на державу в особі її органів влади, покладається забезпечення реалізації зазначеного права.

Разом з тим, незважаючи на обов`язковість виконання судового рішення, рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2015 у справі № 908/2568/15-г Управлінням Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області як органом на який покладено обов`язок з виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ не виконано.

Згідно з частиною 1 статті 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 6 статті 246 ГПК України окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання (частина 7 статті 246 ГПК України).

Зважаючи на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне у відповідності із приписами статті 246 ГПК України постановити окрему ухвалу та направити її Управлінню Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області для вжиття відповідних заходів з виконання рішення суду від 15.06.2015 у справі № 908/2568/15-г.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 246, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Направити Управлінню Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області окрему ухвалу у справі № 910/4756/18 для вчинення дій, передбачених чинним законодавством з обов`язкового виконання рішення суду.

2. Про вжитті заходи повідомити Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у місячний строк з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді Л. Й. Катеринчук

В. Г. Пєсков