РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2019Справа № 910/8980/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа», Київська область, м. Бориспіль

до Головне територіальне управління юстиції у Київській області, м. Київ

про стягнення 12 908,02 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Бориспільтепломережа" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області (відповідач) суми заборгованості в розмірі 12 908,02 грн, яка обґрунтована невиконання відповідачем вимог Договору пара, гаряча вода та пов`язана продукція №322/47/0418 від 17.05.2018 року в частині оплати теплової енергії за грудень 2018 року.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 року справу №910/9880/19 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №900 отримав ухвалу суду від 12.07.2019 про відкриття провадження у справі 17.07.2019.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм, строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву встановлено судом до 01.07.2019 року (включно).

Відповідач подав відзив на позовну заяву до суду 24.07.2019 року (в строк, визначений судом). У візиві відповідач зазначає, що він здійснює свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування. У зв`язку з отриманням від позивача примірнику акта здачі-прийняття робіт для підписання відповідачем було направлено на адресу позивача заперечення щодо відмови у підписанні акта з обґрунтуванням причин такої відмови. Відповідачем також вказано, що зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим кодексом та законом по Державний бюджет україни, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. У 2019 році відповідачу не виділялись асигнування на відшкодування котів з правовідносин, що виникли за минулі роки.

01.08.2019 року позивачем надано відповідь на відзив (в межах строку визначеного судом) в якому він зазначив, що підписавши з двох сторін спірний Договір сторонами було пооджено його істотні умови та договірні зобов`язання, а тому відповідач зобов`язаний здійснити оплату отриманих ним за грудень 2018 року послуг з постачання теплової енергії. Окрім того, твердження відповідача, щодо того що оскільки акт він отримав в липні місяці та у нього не виникло обов`язку з його оплати є безпідставними, оскільки в липні позивач направляв відповідачу акт повторно, а перше вручення акту було 03.01.2019 року. Окрім того, сторонами в договорі передбачено, що в частині розрахунків він діє до їх повного здійснення.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 27.08.2019 року по 16.09.2019 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 17.09.2019 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.05.2018 року між Комунальним підприємством теплових мереж «Бориспільтепломережа» (теплопостачальна організація) та Головне територіальне управління юстиції у Київській області (споживач) був укладений Договір пара, гаряча вода та пов`язана продукція №322/47/0418 (надалі - Договір).

Відповідно до п 1.1. Договору теплопостачальна організація зобов`язується у 2018 році постачати споживачу теплову енергію згідно коду ДК 021:2015-09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція, а споживач - своєчасно оплатити за спожиту теплову енергію.

Згідно п. 1.3. Договору кількість теплової енергії 71 Гкал.

Сума цього договору становить 139 383,65 грн, в тому числі ПДВ - 23 230,61 грн (п. 3.1. Договору).

Розрахунки проводяться за встановленими тарифами для бюджетних установ. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 09.10.2017 року №600 тариф для бюджетних установ 1Гкал - 1 963,15 грн (у тому числі ПДВ - 327,19 грн). (п. 3.3. Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем за спожиту теплову енергію після пред`явлення теплопостачальною організацією платіжних документів та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) (далі акта). (п. 4.1. та п. 4.5. Договору).

Відповідно до п. 4.6. Договору розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться не пізніше 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Споживач протягом п`яти днів з моменту отримання акту здачі-приймання робіт (надання послуг) підписує його та повертає теплопостачальній організації. Якщо протягом встановленого строку акт не повертається і не надається інформація щодо його заперечення, послуга вважається наданою та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписаним. (п. 4.8. Договору).

Споживач зобов`язаний вчасно, згідно п. 4.6. Договору, проводити розрахунки з теплопостачальною організацією за фактично спожиту теплову енергію. (п. 6.1.1. Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2018 року. В частині проведення розрахунків за спожиту теплову енергію - до їх повного здійснення. (п. 10.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму в розмірі 12 908,02 грн згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №00АВ-002782 від 21.12.2018 року.

Рахунок-фактуру №00АВ-001497 від 31.12.2018 року та Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №00АВ-002782 від 21.12.2018 року отримано головним спеціалістом відповідача Морозій О.І. 03.01.2019 року, про що свідчить відмітка останнього на вказаному рахунку-фактурі.

В рахунок оплати вартості отриманої від позивача послуг з теплопостачання відповідач не здійснив оплату на суму в розмірі 12 908,02 грн.

У зв`язку з відсутністю оплати з боку відповідача позивачем було повторно направлено на адресу відповідача вказаний вище рахунок-фактуру та акт здачі-прийммання робіт (надання послуг), про що свідчить лист №06-21/28 від 04.07.2019 року.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати вартості послуг з теплопостачання за грудень 2018 року згідно умов Договору позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що у період за грудень 2018 року позивач, на виконання умов Договору надав відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 12 908,02 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №00АВ-002782 від 31.12.2018 року та рахунком-фактурою №00АВ-001497 від 31.12.2018 року.

Як свідчать матеріали справи, зазначені акт та рахунок-фактуру отримано головним спеціалістом відповідача Морозій О.І. 03.01.2019 року, про що свідчить відмітка останнього на вказаному рахунку-фактурі.

Як зазначалось вище, у відповідності до п. 4.8. Договору відповідач протягом п`яти днів з моменту отримання акту здачі-приймання робіт (надання послуг) підписує його та повертає позивачу, і якщо протягом встановленого строку акт не повертається і не надається інформація щодо його заперечення, послуга вважається наданою та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписаним.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи мотивованого заперечення відповідача щодо підписання Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №00АВ-002782 від 31.12.2018 року з обґрунтування причин такої відмови, відповідно по погодженої сторонами норми п. 4.8. Договору, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №00АВ-002782 від 31.12.2018 року вважається підписаним з боку відповідача.

Заперечння відповідача, щодо того, що вказаний акт ним було отримано лише в липні, не можуть бути прийняті судом до уваги, з огляду на встановдлені вище обставини, щодо фактичного отримання документів відповідачем 03.01.2019 року.

Таким чином, з огляду на те, що Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №00АВ-002782 від 31.12.2018 року є підписаним згідно положень п. 4.8. Договору, у відповідача виник обов`язок з оплати вартості послуг теплопостачання за цим актом, який відповідачем виконано не було.

З врахуванням п. 4.6. Договору свій обов`язок з оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання відповідач повинен був виконати в строк до 10.01.2019 року включно.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13, ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" закріплений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували належну сплату вартості послуг позивачу або спростовували доводи останнього, суду не надав. Окрім того, не надав до суду доказів на підтвердження відсутності у нього обов`язку з виконання умов Договору.

Посилання відповідача на те, що йому в 2019 році не були відкриті асигнування для оплати вартсоті послуг, які були надані в 2018 році, не приймаються судом до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зі змісту рішення від 18.10.2005 Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» відсутність коштів не виправдовує бездіяльність боржника.

Наразі, норми чинного цивільного і господарського законодавства не містять винятків про зміну чи невілювання зобов`язань при фінансуванні зобов`язання за рахунок іншого суб`єкта.

Крім того, суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст. 11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973 Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013 Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку ненадходження грошових коштів не може вважатись відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не нівелює обов`язок відповідача оплатити надані позивачем послуги. (Аналогічну правову позицію висловлено у постанові від 15.05.2012 у справі №11/446 Верховного Суду України, постановах від 27.04.2015 по справі №910/19188/14).

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості послуг теплопостачання, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» до Головне територіальне управління юстиції у Київській області про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю на суму в розмірі 12 908,02 грн.

Судовий збір, у розмірі 1 921,00 грн, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (ідентифікаційний код 34481907, місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, буд. 15) на користь Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» (ідентифікаційний код 13712452, місцезнаходження: 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 41-а) суму заборгованості в розмірі 12 908,02 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот вісім гривень 02 копійки) та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов