ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/527/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

перевіривши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" та АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2019 року (суддя Новікова Р.Г., повний текст рішення складено 11.05.2019 року) по справі №904/527/19

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто", м. Дніпро

про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 205 931 грн.00коп., інфляційної складової в розмірі 2 439грн.80коп., 3% річних в розмірі 1 702грн.74коп., пені в розмірі 20 413 грн. 68коп., неустойки в розмірі 1 357 018грн.86коп., штрафу в розмірі 3 747 944 грн. 20коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 205 931грн.00коп., суми інфляційної складової в розмірі 2 439грн.80коп., 3% річних в розмірі 1702грн.74коп.; пені в розмірі 20 413грн.68коп., неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю, що складає 1 357 018грн. 86коп. та штрафу у розмірі 50% від розміру місячної орендної плати за кожен день прострочення в розмірі 3 747 944грн.50коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди приміщення від 31.01.2018 року щодо своєчасного повернення орендованого майна у зв?язку з закінченням строку дії договору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" суму боргу з орендної плати в розмірі 205 931грн.00коп., суму інфляційної складової в розмірі 2 439грн.80коп., 3% річних в розмірі 1 702грн.74коп.; пеню в розмірі 20 413грн.68коп., неустойку в розмірі подвійної плати за користування річчю, що складає 444 810грн.96коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 10 129грн.47коп. Відмовлено в задоволенні вимог про стягнення неустойки в розмірі 912 207грн. 90коп., штрафу у розмірі 50% від розміру місячної орендної плати за кожен день прострочення в розмірі 3 747 944 грн. 50коп.

Рішення мотивовано тим, що договір оренди слід вважати припиненим за закінченням строку дії 31.07.2018 року. Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту внесення змін до договору в частині продовження строку його дії. Строк виконання ТОВ "Бізнес-Авто" грошових зобов`язань зі сплати орендної плати за серпень-грудень 2018 року в розмірі 205 931грн.00коп. (41 186 грн. 20коп. Х 5) за фактичне користування орендованим майном, є таким, що настав.

Суд не прийняв до уваги доводів відповідача щодо бездіяльності позивача по прийняттю майна з оренди, оскільки умовами пунктів 4.2.15. та 5.1 договору обов`язок по поверненню приміщення орендодавцю у разі закінчення строку дії договору покладено саме на орендаря поряд із обов`язком зі складання акта здачі-приймання приміщення. Однак відповідачем не надано будь-яких доказів вжиття заходів із повернення приміщення позивачеві.

Суд також не прийняв до уваги і заперечення відповідача щодо безпідставного припинення позивачем в односторонньому порядку договірного списання коштів за договором з огляду на те, що відповідачем не доведено факту наявності на його поточному рахунку станом на дату настання строку сплати орендних платежів грошових коштів у сумах, що підлягають сплаті за користування приміщенням.

Перевіркою наданих позивачем розрахунків сум пені в розмірі 20 413грн.68коп. і 3% річних у розмірі 1 702грн.74 коп. за період з 21.08.2018 року по 29.01.2019 року та інфляційних нарахувань у розмірі 2 439 грн. 80коп. за період із серпня по грудень 2018 року судом встановлено їх обґрунтованість та арифметичну правильність.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 1 357 018 грн. 86коп. неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю (на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України) та 3 747 944 грн. 20коп. штрафу (відповідно до п. 6.5. договору) за невиконання обов`язку щодо повернення орендованого приміщення, судом встановлена помилковість розрахунку неустойки, а саме п`ятикратне нарахування неустойки за періоди з 21.08.2018 року по 29.01.2019 року, з 21.09.2018 року по 29.01.2019 року і т.д. Тоді як правильним періодом для нарахування неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю в межах визначених позивачем часових меж є період з 21.08.2018 року по 29.01.2019 року тривалістю 162 календарних дні, а не 163 як помилково враховано позивачем. Тому позовну вимогу про стягнення неустойки, після здійсненого судом перерахунку, суд задовольнив частково в сумі 444 819грн.96коп. (41 186грн.20коп./30 х 2 х 162). В задоволенні вимог про стягнення неустойки в розмірі 91 2207 грн. 90 коп. суд відмовив.

Суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 50% від розміру місячної орендної плати за кожен день прострочення в сумі 3 747 944 грн. 20коп. (на підставі п. 6.5 договору) задоволенню не підлягає з огляду на те, що визначений сторонами у договорі штраф, нарахування якого передбачено за кожен день прострочення повернення приміщення орендодавцю, за своєю правовою природою є пенею. А тому, одночасне стягнення з відповідача пені, яка є різновидом санкцій в межах такого виду майнової відповідальності як неустойка, є покладенням на останнього подвійної відповідальності за одне й те саме порушення (неповернення майна з оренди).

Відмовляючи в задоволенні заяви (клопотанні) відповідача про звільнення від відповідальності за договором або зменшення загального розміру всіх штрафних санкцій суд виходив з того, що відповідачем не надано суду належних доказів як наявності обставин, з якими закон пов`язує можливість звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, так і поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу і неустойки наслідкам порушення.

Не погодившись з рішенням господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт, посилаючись на норми діючого законодавства України, зазначив, що:

- судом не застосовано до спірних правовідносин положення ст.764 ЦК України, які підлягають імперативному застосуванню у даному випадку протягом одного місяця позивач не надсилав на адресу відповідача будь-яких заперечень щодо подальшого користування майном після спливу строку дії договору, що призвело до неодноразового поновлення строку дії договору, який був встановлений умовами п.7.1 договору, і перший лист після закінчення строку договору, позивач надіслав майже через 2 місяці;

- судом безпідставно не прийняті до уваги доводи відповідача щодо бездіяльності позивача по прийняттю майна з оренди та щодо безпідставного припинення списання коштів з рахунку. Вказані обставини виключають підстави вважати, що договір оренди припинив свою дію, і як наслідок відсутні правові підстави для нарахування сум неустойки у розмірі подвійної орендної плати;

- апелянт вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами факту внесення змін до договору в частині продовження строку його дії, що підтверджується фактом не направлення позивачем протягом одного місяця на адресу відповідача будь-яких заперечень щодо подальшого користування майном після спливу строку дії договору.

Просить апеляційний суд рішення господарського суду змінити: скасувати абз.2 резолютивної частини рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 20 413 грн. 68 коп., неустойки в розмірі подвійної оплати за користування річчю, що складає 444 810 грн.96 коп., та витрат зі сплати судового збору в розмірі 10 129 грн. 47 коп. в цій частині в задоволенні позову відмовити; виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду наступного змісту: «…відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту внесення змін до договору в частині продовження строку його дії. Враховуючи наведене, договір, що є предметом даного позову, слід вважати припиненим за закінченням строку дії з 31.07.2018 року.» В іншій частині рішення суду залишити в силі та без змін.

Не погодившись з рішенням господарського суду, АТ КБ "Приватбанк" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт, посилаючись на норми діючого законодавства України, зазначив, що:

- суд здійснив помилковий перерахунок розміру суми, що підлягає стягненню, оскільки не дослідив кількість днів, протягом яких відповідач прострочив повернення приміщення суд пришов до висновку, що порушення з боку відповідача тривало 162 дні, а фактично порушення тривало з 01.08.2018 року і на день ухвалення судом рішення 279 днів;

- судом не враховано, що штраф за договором у розмірі 50% від розміру місячної орендної плати за кожен день прострочення та неустойки за законом, не є тотожними санкціями за своєю правовою природою неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 стю785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних відносин і визначається як подівійна плата за користування річчю за час прострочення;

- одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст..61 Конституції України, оскільки пеня та штраф є формами неустойки (штрафних санкцій), тобто вони не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, і у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Просить рішення господарського суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки в розмірі 912207 грн. 90 коп., штрафу у розмірі 50% від розміру місячної орендної плати за кожен день прострочення в розмірі 3747944 грн. 50 коп. скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідачем також заявлено клопотання про відновлення строку на подання додаткових письмових доказів банківських виписок по розрахунковому рахунку відповідача в АТ КБ «ПриватБанк» на кожне, 20-е, 21-е, 23-е число кожного місяця, з липня 2018 року по березень 2019 року, які підтверджують факт наявності коштів на рахунку відповідача для мети їх договірного списання позивачем відповідно до умов п.2.5 договору.

В частині поважності причин неподання суду першої інстанції доказів, апелянт указує, що судом всупереч п.5 ч.2 ст.182 ГПК України не було роз`яснено учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, і які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи;

- сторони не заперечували проти обставин щодо наявності коштів на рахунках відповідача для мети їх договірного списання відповідно до п.2.5 договору оренди ця обставина мала бути визнана судом такою, що не потребує доказування, або ж суд повинен був довести до сторін, що ця обставина підлягає доказуванню.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання про прийняття додаткових доказів, оскільки відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України апеляційний суд може прийняти додаткові докази, які не були подані суду першої інстанції, лише у тому разі, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього. Таких доказів заявником не надано. Посилання на п.5 ч.2 ст.182 ГПК України є безпідставним, оскільки дана норма не зобов?язує суд, а надає право роз?яснювати учасникам справи, що входить до предмета доказування та які докази необхідні. Обов?язок же доведення обставин (надання доказів) покладено саме на сторони, відповідно до ч.3 ст.13, ст..74 ГПК України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: Головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач), суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В. від 21.06.2019 року відкрите апеляційне провадження у справі №904/527/19 за скаргою ТОВ Бізнес-Авто». Розгляд справи призначено у судове засідання.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: Головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач), суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В. від 21.06.2019 року відновлено строк на подання апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк". Відкрите апеляційне провадження у справі №904/527/19 за скаргою АТ КБ "Приватбанк". Розгляд справи призначено у судовому засіданні.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2019 року, у зв"язку з відпусткою суддів-членів колегії Березкіної О.В., Дарміна М.О. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Антонік С.Г. (допоповідач) судді Кощеєв І.М., Іванов О.Г

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: Головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач), суддів: Іванова О.Г., Кощеєва І.М. від 15.07.2019 року справу № 904/527/19 прийнято до свого провадження.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, заслухавши представників сторін, що стосуються фактів, викладених в апеляційних скаргах, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом і вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (правонаступником якого є позивач, далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" (далі орендар) шляхом накладення електронних цифрових підписів уповноважених представників сторін та електронних печаток їх підприємств 01.02.2018р. підписано договір оренди приміщення б/н і б/д (далі - договір) ( т.1 а.с.17-23).

Відповідно до п.п. 1.1. 1.4., 1.6. договору, в порядку та на визначених цим договором умовах, орендодавець зобов`язується передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

Приміщення, яке передається в оренду за договором (надалі іменується "приміщення"), знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, будинок, 32, має загальну площу 1872,10 квадратних метри та складається з ЛСВ та гаражів і знаходиться у власності орендодавця на підставі договору іпотеки від 01.06.2016 року, що зареєстрований в реєстрі за № 4453.

Відновна вартість приміщення, що передається у оренду, становить 26 274 065,62 гривень без ПДВ.

Приміщення передається орендареві для використання його у діяльності орендаря як СТО.

Орендоване приміщення є предметом іпотечного договору №46 від 12.03.2009р., укладеного між орендодавцем та Національним банком України (надалі за текстом іпотекодержатель).

Згідно пунктів 2.1. 2.3., 2.5. договору, приміщення передається орендодавцем і приймається орендарем в оренду на умовах сплати останнім плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем.

Орендна плата підлягає сплаті до 20 числа місяця за наступний місяць оренди (розрахунковий), із розрахунку 22.00 грн. за 1 кв.м., в т.ч. ПДВ 3,67 грн., а за всю орендовану площу 41186,20 грн., в т.ч. ПДВ 6864,37 грн., за перший місяць оренди та починає нараховуватись з моменту підписання акту здачі-приймання приміщення. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

На протязі 5 днів з дня підписання цього договору орендар зобов`язується сплатити орендну плату за перший місяць оренди, та з метою забезпечення виконання орендарем своїх зобов`язань по сплаті орендної плати, орендар перераховує на поточний рахунок орендодавця № НОМЕР_1 авансовий платіж у розмірі, передбаченому п. 2.2. договору, який зараховується за останній місяць оренди.

Орендар доручає орендодавцю у 3-дениий строк після настання строку оплати, встановленого п. 2.2., здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку орендаря в межах сум, що підлягають сплаті орендодавцю, за даним договором, за умови несплати відповідних сум при настанні строку платежу. Договірне списання коштів проводиться орендодавцем у відповідності з установленим законодавством порядком, при цьому оформлюється меморіальний ордер, у реквізитах "призначення платежу" якого указується номер, дата, та посилання на пункт 2.5. даного договору.

Відповідно до п.4.2.15. договору, орендар зобов`язався звільнити приміщення та повернути його орендодавцю у разі закінчення строку дії договору або у разі його дострокового розірвання в останній день дії договору у стані, в якому приміщення було одержане, з урахуванням нормального зносу.

Згідно з пунктом 5.1. договору, передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення у оренду надається та засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду, за умови виконання орендарем своїх зобов`язань по сплаті за перший місяць оренди, та авансового платежу визначеного п. 2.3. договору, у розмірі передбаченому п. 2.2. договору. Повернення приміщення орендодавцю здійснюється за актом здачі-приймання. Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

Відповідно до пункту 5.2. договору, приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцю/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендодавець/орендар передає орендодавцю/орендареві ключі від приміщення.

Оплата оренди орендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення (п. 5.3. договору).

Відповідно до п.п. 6.3., 6.5. договору, у випадку заборгованості з орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмір 0,1 відсотківвід суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

У випадку неповернення приміщення орендодавцю у строк, передбачений п. 7.1, а в випадку дострокового розірвання по ініціативі орендодавця в дату, вказану у повідомленні орендодавця, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 50% від розміру місячної орендної плати за кожен день прострочення.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронно-цифрового підпису усіма його сторонами та діє з "01" лютого 2018 року по "31" липня 2018 року до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Згідно з актом приймання-передачі до договору 01.02.2018 року орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежиле приміщення, визначене у договорі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1872,10 квадратних метри (а.с. 26).

Факт укладання договору у наведений вище спосіб і факт передачі майна сторонами не оспорюється.

В рахунок орендних платежів за договором відповідачем позивачу було сплачено грошові кошти в сумі 82 372 грн.20 коп. за лютий 2018 року та останній місяць оренди, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень №№ 539, 540 від 09.02.2018 року (а.с. 101, 102).

Позивачем з поточного рахунку відповідача також було здійснене договірне списання коштів у розмірі 164 744 грн.80 коп. у межах сум орендних платежів за березень-червень 2018 року, про що свідчать меморіальні ордери №12941802 від 05.03.2018 року, № 12441803 від 04.04.2018року, №8651804 від 23.04.2018 року, №18391805 від 22.05.2018року (а.с. 103-106).

Листом за №Е.19.0.0.0/4-251245 від 27.06.2018 року позивач повідомив відповідача про неможливість продовження орендних відносин після завершення строку дії договору, а саме 31 липня 2018 року, у зв`язку з необхідністю використовувати надані в оренду площі для власних потреб (а.с. 29-30).

Даний лист отриманий відповідачем, що підтверджується копію накладної (т.1 а.с.116) оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

В подальшому позивач листами від 26.09.2018р., 17.10.2018р. звертався до відповідача в яких зазначав про закінчення дії договору, необхідності звільнити приміщення та сплати орендної плати за час фактичного користування та нарахованих штрафних санкції.

У зв`язку з неповерненням приміщення і не сплатою платежів і штрафних санкцій позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частини 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2, 4 ст.291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено;

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Цивільним кодексом України встановлено:

Ст. 762. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1).

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5).

Ст. 763. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1).

Ст. 764. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Ст. 785. У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України,учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

З урахуванням зазначених норм права та обставин, встановлених при розгляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

Договір укладений сторонами по 31.07.2018р.. Пунктом 7.3 Договору сторони встановили, що зміни в договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою і лише за попередньою письмовою згодою Іпотекодержателя.

Позивач листом від 27.06.2018р. повідомив відповідача про неможливість продовження договору оренди після його закінчення у зв?язку з необхідністю використання приміщення для власних потреб.

Таким чином позивач своєчасно, майже за місяць до закінчення строку дії договору, довів до відповідача свою волю на припинення орендних відносин після закінчення строку дії договору. І відповідач був обізнаний про те, що договір не буде продовжуватися. Тому колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що договір припинив свою дію 31.07.2018р.

Стаття 764 ЦК України в даному випадку не може бути застосована, оскільки її застосування можливе в тому разі коли орендарю не відомі наміри орендодавця щодо поновлення договору на новий строк. І законодавець даною нормою захищає права орендаря, який, не знаючи про наміри орендодавця, продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку договору оренди і сподівається на його поновлення.

Оскільки строк дії договору закінчився, відповідач приміщення не повернув, то господарський суд правильно, відповідно до вимог закону і договору стягнув орендну плату, пеню в сумі 20 413,68 грн. та неустойку в розмірі подвійної плати в сумі 444 810, 96 грн.

Що стосується передачі приміщення, то відповідно до п.4.2.15., п.5.1. обов?язок повернення приміщення та складання Акту здачі приймання у разі закінчення строку дії договору покладено саме на орендаря (відповідача). Останнім не надано належних та достатніх доказів щодо складання акту здачі-приймання та намагань повернути приміщення орендодавцю.

Не приймаються до уваги і посилання відповідача на порушення умов договору позивачем, щодо не здійснення списання грошових коштів з рахунку в оплату орендної плати. Пунктами 2.5., 3.1.5. Договору сторони встановили право позивача здійснювати договірне списання коштів з рахунку відповідача, а не обов?язок. Як законодавством так і договором (п.2.2., п.4.2.7.) обов`язок зі сплати орендної плати лежить на орендареві.

З наведених вище підстав апеляційна скарга ТОВ «Бізнес-Авто» задоволенню не підлягає.

Що стосується апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк».

Позивач не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні неустойки в розмірі 912 207,90 грн. та штрафу у сумі 3 747 944,50 грн.

Колегія суддів вважає, що в частині стягнення неустойки рішення суду підлягає зміні у зв?язку з неправильним розрахунком.

Частина 2 статті 785 ЦК України надає наймодавцю право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для розрахунку неустойки необхідно вирахувати яку суму повинен сплатити орендар та помножити її на 2.

Так орендна плата за місяць складає 41 186,20 грн. Час користування майном з 01.08.2018р. по 29.01.2019р. За серпень грудень 2018р. орендна плата складає 205 931 грн. і за 29 днів січня - 38 529,02 грн. (41 186,20 : 31 х 29), а всього - 244 460,02 грн. Отже подвійний розмір буде складати 488 920,04 грн.

Тому в частині стягнення неустойки рішення суду підлягає зміні.

Що стосується штрафу, передбаченого п.6.5. Договору, то колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи порядок його розрахунку, він за правовою природою є пенею. А одночасне стягнення пені, яка є різновидом санкцій в межах такого виду санкцій як неустойка та неустойки є покладанням на останнього подвійної відповідальності.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення неустойки розмірі подвійної плати. В іншій частині рішення суду залишається без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Авто» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2019р. у справі № 904/527/19 змінити в частині стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Авто» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 488 920,04 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з моменту складання повного тексту рішення..

Повний текст постанови складено 19.09.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.Г. Іванов