УХВАЛА

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/13017/19

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

заяву Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ»

про забезпечення позову,

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про витребування з чужого незаконного володіння та користування рухоме майно, належне на праві власності позивачу.

Одночасно із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «Українська залізниця», будь-яким відокремленим підрозділам (у т.ч. але не виключно філіям, регіональним філіям, представництвам; виробничим/структурним підрозділам філій/регіональних філій) Акціонерного товариства «Українська залізниця», будь-яким юридичним особам, правонаступником яких є Акціонерне товариство «Українська залізниця» вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування, розпорядження та використання у своїй діяльності рухомого майна, яке належить на праві власності позивачу, а саме: пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22946, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22987, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23001, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23027, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23050, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22979, пас вагон СВ мод 61-4174.03 № 048 05875, пас вагон СВ мод 61-4174.03 № 048 05883, машина для планування баласту USP-200WS № 861, машина для відправки колії зі стабілізатором баласту 09-32 CSMxDYN № 3332 , вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 № 089, вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К № 46, планувальник баласту СПЗ-5/UA № 005, склад для забруднювачів С3-160-4 № 52, склад для забруднювачів СЗ-240-6 № 53, тепловоз ТЭМ-18 № 234, укладальний кран УК-25/9-18 № 793, платформа моторна ПМ-2Д № 004, платформа моторна ПМ-2Д № 011, мотовоз СПТ-6 № 335, обладнання цифрових систем комунікації, обладнання другого рівня транспортної системи SDH-2 комплекти рівня STM-4, обладнання другого рівня транспортної системи SDH-2, автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_5 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_6 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_7 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_8 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_9 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_10 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_11 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_12 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_13 , цифрові електронні станції з вузлом автоматичної комутації, склад для забруднювачів СЗ-240-6 № 58, сповільнювачі 414, 465, 445, щебеноочисні машини RМ-80 UHR № 08, електровоз магістрального типу ДЕ-1 № 36, електровоз магістрального типу ДЕ-1 № 38, електровоз магістрального типу ДЕ-1 № 40, автомотриса 1АДМ-1,3 № 1411, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48708, 48702, 48710, 48696, 48886, 48878, 48798, 48805, 48879, 48811, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48796, 48808, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48694, 48695, 48689, 48704, 48692, 48690, 48701, 48703, 48706, 48705, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48877, 48863, 48885, 48876, 48803, 48793, 48804, 48795, 48814, 48865, виправочно підбивно-рихтовочна машина ВПР-02М № 27.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями частини 5 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Положеннями частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Розглянувши подану Приватним підприємством «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачу; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані у процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або неможливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, без наведення відповідного обґрунтування та доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В даному випадку, заявником заявлені вимоги про витребування з чужого незаконного володіння АТ «Українська залізниця» спірних об`єктів рухомого майна.

При цьому, заявник зазначає, що між ним та ДП «Донецька залізниця» було укладено 13 договорів фінансового лізингу, а саме:

- договір фінансового лізингу № 16-ФЛ Д/П-071365/НЮ від 19.06.2007;

- договір фінансового лізингу № 35-ФЛ Д/П-071371/НЮ від 19.06.2007;

- договір фінансового лізингу № 102-ФЛ Д/Е-071733/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 103-ФЛ Д/Е-071732/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 215-ФЛ Д/П-071746/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 216-ФЛ Д/П-071745/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 217-ФЛ Д/Ш-071719/НЮ від 20.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 225-ФЛ Д/Ш-071835/НЮ від 14.09.2007;

- договір фінансового лізингу № 251-ФЛ/Д/Ш-071867/НЮ від 25.09.2007;

- договір фінансового лізингу № 254-ФЛ Д/П-072069/НЮ від 15.11.2007;

- договір фінансового лізингу № 265-ФЛ/Д/Ш-072335/НЮ від 25.12.2007;

- договір фінансового лізингу № Д/П-072307/НЮ від 20.12.2007.

За умовами вищевказаних договорів лізингу заявник як власник передав ДП «Донецька залізниця» у фінансовий лізинг наступне нерухоме майно: машину для планування баласту USP-200WS № 861, машину для відправки колії зі стабілізатором баласту № 3332, укладальний кран УК-25/9-18 № 793, платформа моторна ПМ-2Д № 4, платформа моторна ПМ-2Д № 11, мотовоз МПТ-6 № 334 , мотовоз СПТ-6 № 335, обладнання цифрових систем комунікації, обладнання другого рівня транспортної системи SDH-2, автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_15 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_16 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_17 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_5 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_6 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_18 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_19 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_20 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_21 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_22 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_23 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_24 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_7 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_25 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_26 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_8 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_9 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_27 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_10 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_11 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_28 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_12 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_29 , автомобіль ЗИЛ-5301 МЕ реєстраційний номер НОМЕР_13 , цифрові телефонні станції з вузлом автоматичної комутації, електровоз магістрального типу ДЕ-1 № 36, електровоз магістрального типу ДЕ-1 № 38, електровоз магістрального типу ДЕ-1 № 40, автомотриса 1АДМ-1,3 № 1410, автомотриса 1АДМ-1,3 № 1411 , автомотриса 1АДМ-1,3 № 1412, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 № 48813, 48809, 48952, 48962, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48959, 48960, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48693, 48794, 48797, 48802, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48708, 48702, 48710, 48696, 48798, 48805, 48886, 48878, 48879, 48811, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48796, 48808, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48692, 48695, 48689, 48694, 48704, 48690, 48701, 48703, 48705, 48706, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48865, 48793, 48795, 48814, 48954, 48957, 48961, 48971, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48803, 48804, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48863, 48876, 48877, 48885, вимикач 3,3 кВ типу ВАБ-49 48884, 48875, 48956, 48958, виправочно підбивно-рихтовочна машина ВПР-02М № 27.

Крім того, між заявником та ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» було укладено 11 договорів фінансового лізингу, а саме:

- договір фінансового лізингу № 139-ФЛ від 09.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 141-ФЛ від 09.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 142-ФЛ від 09.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 145-ФЛ від 09.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 146-ФЛ від 09.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 148-ФЛ від 09.08.2007;

- договір фінансового лізингу № 28-ФЛ від 14.06.2007;

- договір фінансового лізингу № 36-ФЛ від 14.06.2007;

- договір фінансового лізингу № 39-ФЛ від 14.06.2007;

- договір фінансового лізингу № 99-ФЛ від 14.06.2007;

- договір фінансового лізингу № 138-ФЛ від 09.08.2007.

На виконання умов вищезазначених договорів заявник передав ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» у фінансовий лізинг наступне рухоме майно: вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 № 089, вагон-дефектокоп ВД-1МТ5К № 46, планувальник баласту СПЗ-5/UA № 005, склад для забруднювачів С3-160-4 № 52, склад для забруднювачів СЗ-240-6 № 53, тепловоз ТЭМ-18 № 234, склад для забруднювачів СЗ-240-6 № 58, сповільнювачі № 325, 466, 450, 474, 471, 472, сповільнювачі 414, 465, 445, сповільнювачі 380, 381, 383, 385, 401, 396, 397, 477, 467, 468, 469, 470, 473, 475, щебеноочисні машини RМ-80 UHR № 08, пас вагон купе мод 61-4186.3 № 048 16401, пас вагон купе мод 61-4186.03 № 048 16419, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22920, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22938, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22946, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22953, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22961, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22979, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22987, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 22995, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23001, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23019, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23027, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23035, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23043, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23050, пас вагон плацкарт мод 61-4194.07 № 048 23068, пас вагон СВ мод 61-4174.03 № 048 05875, пас вагон СВ мод 61-4174.03 № 048 05883, пас вагон мод 61-4174.03 № 048 05891, пас вагон СВ мод 61-4174.03 № 048 05917, пас вагон СВ мод 61-4174.03 № 048 05925.

В свою чергу, ПАТ «Лізингова компанія «Укртранслізинг» передало вищезазначене рухоме майно в сублізинг ДП «Донецька залізниця» на підставі наступних договорів сублізингу, а саме:

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071742/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071744/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071737/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071738/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071740/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/Т-071759/НЮ від 29.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № 38-Д/П-071369/НЮ від 19.06.2007;

- договір фінансового сублізингу № 37/Д/Ш-071374 НЮ від 18.06.2007;

- договір фінансового сублізингу № 40-Д/П-071370/НЮ від 19.06.2007;

- договір фінансового сублізингу № 85-Д/Л-071413/НЮ від 25.06.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071740/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071744/НЮ від 21.08.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д38-Д/П-071369/НЮ від 19.06.2007;

- договір фінансового сублізингу № Д/П-071741/НЮ від 21.08.2007.

Таким чином заявник стверджує, що виходячи із вищевказаних договорів лізингу/сублізингу, кінцевим лізингоодержувачем, якому передано рухоме майно, є ДП «Донецька залізниця», а власником цього майна є заявник.

Оскільки станом на 20.09.2019 року строк лізингу закінчився, а ДП «Донецька залізниця» в порушення умов договорів лізингу/сублізингу не забезпечило повернення предметів лізингу заявнику, останній звернувся до суду з позовом на підставі статті 387 Цивільного кодексу України про витребування переданого за договорами лізингу рухомого майна у Акціонерного товариства «Українська залізниця», як правонаступника ДП «Донецька залізниця».

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову заявник вказує на те, що як позовна заява, так і заява про забезпечення позову з доданими до неї документами містить належні та допустимі докази стосовно встановлення факту протиправного використання майна заявника АТ «Українська залізниця» та ухилення останнього від виконання законних вимог заявника щодо повернення майна законному власнику.

Також заявник зазначає, що обраний ним захід забезпечення позову забезпечить можливість виконання в майбутньому рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, не призведе до порушення прав АТ «Українська залізниця» щодо іншого майна, яке йому належить і яким він володіє на законних підставах, і фактично лише обмежить можливість АТ «Українська залізниця» відчужити/безпідставно використовувати/отримувати дохід з відповідних активів заявника під час розгляду справи з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань.

При цьому, заявник стверджує про імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, оскільки АТ «Українська залізниця» свідомо ігнорує будь-які звернення заявника щодо необхідності усунути допущені порушення права власності заявника, та існує велика ймовірність подальшого відчуження майна, чи обтяження його іншими договірними обтяженнями АТ «Українська залізниця» на користь третіх осіб після початку розгляду позовної заяви.

Оцінюючи обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, суд зазначає наступне.

Заявником всупереч приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно свідчили про те, що АТ «Українська залізниця» вчиняються дії, які можуть призвести до утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, в тому числі те, що АТ «Українська залізниця» вчиняються дії по відчуженню, реалізації спірного рухомого майна, чи підготовчих дій до його реалізації. Будь-яких відомостей стосовно наміру АТ «Українська залізниця» відчужити спірне рухоме майно (пошук покупців нерухомості, укладення договорів стосовно відчуження рухомого майна тощо) - заявником надано не було.

Звертаючись з даною заявою про забезпечення позову заявник лише формально припускає, що невжиття заходів забезпечення позову позбавить його можливості задовольнити позовні вимоги про витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, не підтверджуючи при цьому існування загрози відчуження/псування, пошкодження АТ «Українська залізниця» спірного рухомого майна, і не наводить жодного достатнього обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову.

За таких обставин суд вважає, що заявником не надано будь-яких доказів, які б свідчили про реальну загрозу невиконання або утруднення виконання в подальшому судового рішення у справі, а також існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, достатні дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, а тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 136-141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» про забезпечення позову.

2. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака