ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 924/224/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

за участю представників:

позивача - Яроша В. Ю. (адвокат), Яцишина О. В. (керівник),

відповідача - 1 - не з'явилися,

відповідача - 2 - не з'явилися,

відповідача - 3 - не з'явилися,

відповідача - 4 - не з'явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з повною відповідальністю "Галицький Ломбард"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.05.2016 (суддя Субботіна Л. О.) і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 (Миханюк М. В. - головуючий, судді Саврій В. А., Дужич С. П.) у справі

за позовом Товариства з повною відповідальністю "Галицький Ломбард"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Стожари",

2) Хмельницької міської ради,

3) Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів,

4) Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області

про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею від 21.12.1995 серії ХМ № 247 з моменту внесення до нього 15.09.2000 змін і його скасування; визнання незаконною державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки :01:006:0196) та зобов'язання скасувати цю реєстрацію.

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1. У березні 2016 року Товариство з повною відповідальністю "Галицький Ломбард" (далі - ТПВ "Галицький Ломбард") звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Стожари" (ПрАТ - "Стожари"), Хмельницької міської ради (далі - міськрада), Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів (далі - Управління земельних ресурсів), Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області (далі - Держгеокадастр) про визнання недійсним і скасування державного акта на право постійного користування землею від 21.12.1995 серії ХМ № 247 з моменту внесення до нього 15.09.2000 змін, визнання незаконною та скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки :01:006:0196).

2. Позовні вимоги обґрунтуванно тим, що відповідно до розпорядження Хмельницької міської адміністрації від 14.06.1994 № 1575 видано державний акт на право постійного користування землею від 21.12.1995 № 247, згідно з яким Відкритому акціонерному товариству "Стожари" надано 0,15 га землі у межах згідно з планом землекористування. Після виготовлення та видання зазначеного державного акта 15.09.2000 за підписом посадової особи відділу земельних ресурсів та земельної реформи виконавчого комітету міськради план зовнішніх меж землекористування за цим актом було змінено, виправлено наведений у ньому план і зазначену площу, що призвело до зміни конфігурації наданої земельної ділянки та збільшення її площі на 0,01 га. У 2013 році спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:006:0196 і відповідні просторові координати. Позивач вважає, що такі виправлення у спірному акті є незаконними, оскільки чинне законодавство станом на 15.09.2000 (дата внесення змін) забороняло здійснювати виправлення у державному акті, вносити зміни до державного акта можна було лише щодо розташування меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, а не стосовно її площі. ТПВ "Галицький Ломбард" акцентує, що підставою змін у розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання може бути відповідне рішення органу місцевого самоврядування, прийняте після видачі державного акта. Отже, розпорядження від 14.06.1994 № 1575 таким документом бути не може. Крім того, запис про зміни до державного акта мав посвідчуватися виключно підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України, а не посадовою особою органу місцевого самоврядування. Також позивач зазначає про суттєві порушення містобудівного законодавства, які унеможливлюють такі зміни (виправлення). Так, відповідно до висновку комплексної будівельно-технічної та земельної експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ від 24.10.2014 № 738/14-22, проведеної у господарській справі № 924/1689/13, межі земельної ділянки площею 0,01 га, приєднаної 15.09.2000, накладаються на межі земельної ділянки, мінімально необхідної для обслуговування будівлі за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 71. Фактично межу цієї земельної ділянки визначено по стіні будівлі позивача, що унеможливлює обслуговування зазначеної будівлі. Позивач вважає, що спірний змінений державний акт порушує права та інтереси позивача, оскільки станом на час внесення спірних змін (виправлень) до державного акта позивачеві належало право користування приміщенням у будівлі по вул. Проскурівського підпілля, 71 у м. Хмельницькому і такі зміни позбавляють позивача можливості безперешкодного користуватися елементами будівлі та обслуговувати її. З метою повного відновлення прав та інтересів позивача ТПВ "Галицький Ломбард" просить визнати недійсним змінений (виправлений) державний акт із моменту внесення таких змін. При цьому право землекористування відповідача, яке виникло на підставі розпорядження від 14.06.1994 № 1575, позивач під сумнів не ставить. Державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, на думку позивача, також необхідно скасувати як похідну вимогу. Додатково позивач наголошує на неправомірності дій кадастрового реєстратора, оскільки ця посадова особа не мала права проводити таку реєстрацію земельної ділянки, адже спірний державний акт у результаті внесення до нього змін (виправлень) не відповідає вимогам чинного законодавства, а сам акт був складовою частиною технічної документації, поданої для реєстрації.

У додаткових поясненнях позивач зазначив, що частина капітальної стіни будівлі по вул. Проскурівського підпілля, 71 визначає межу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ПрАТ "Стожари". Однак із позивачем як користувачем, а у подальшому власником приміщення та, відповідно, стіни, не було узгоджено можливості використання стіни як межового знаку для земельної ділянки ні на час внесення змін (виправлень) до державного акта, ні на час складання технічної документації, що, на думку позивача, порушує його права, а також положення пункту 3.25 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування" від 17.04.1992 № 44. У результаті внесення 15.09.2000 змін (виправлень) до державного акта, ПрАТ "Стожари" фактично стало користувачем належної ТПВ "Галицький Ломбард" стіни у частині її використання як межі. При цьому такого привласнення не могло би статися, якби це обмеження речового права позивача відбулося із відповідним його погодженням.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.05.2016 у справі № 924/224/16, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019, у задоволенні позову відмовлено.

4. Місцевий господарський суд, посилаючись на положення статей 15, 16, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пункту 2.5 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 № 28, чинної на час видачі спірного державного акта, пункту 2.11 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43, чинної на час внесення змін до спірного державного акта, зазначив, що позивач з метою захисту свого права користування та усунення перешкод у його здійсненні заявив позов про визнання недійсним державного акта, однак відповідачами у таких справах можуть бути лише органи, що видали, зареєстрували такий акт, внесли відповідні зміни. Водночас ПрАТ "Стожари" не може вважатися, належним відповідачем, оскільки є лише особою, на яку оформлено спірний державний акт.

Крім того, посилаючись на підпункт 2.31 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 № 6 місцевий господарський суд зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження протиправного характеру дій відповідача ПрАТ "Стожари" під час внесення змін до спірного державного акта та проведення державної реєстрації земельної ділянки, а також на підтвердження факту чинення ПрАТ "Стожари" перешкод у здійсненні позивачем права користування приміщенням, у тому числі і стіною будівлі по вул. Проскурівського підпілля, 71, чи у здійсненні позивачем обслуговування, цієї будівлі.

Місцевий господарський суд також зазначив про не взяття ним до уваги доводів стосовно того, що ПрАТ "Стожари" протиправно використовує стіну належної позивачеві будівлі як межовий знак, оскільки наведене спростовується положеннями пункту 3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, якою передбачено, що у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), то на бажання власника (користувача) межові знаки взагалі не встановлюються. Закріплення межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0196, розташованої за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 73, площею 0,1600 га, наданої ПрАТ "Стожари" в натурі (на місцевості), наявною цегляною огорожею та стінами будівель підтверджується також технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування у м. Хмельницькому, по вул. Проскурівського підпілля, 73 ПрАТ "Стожари", тому позовні вимоги заявлені до ПрАТ "Стожари" безпідставно.

Стосовно позовних вимог до міськради місцевий господарський суд наголосив, що міськрада не вчиняла жодних дій щодо внесення змін до спірного державного акта та проведення державної реєстрації земельної ділянки, які, як зазначає позивач в обґрунтування зазначених ним позовних вимог, суперечать законодавству та порушують його право користування. При цьому зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не ставить під сумнів право землекористування ПрАТ "Стожари", яке виникло на підставі розпорядження від 14.06.1994 № 1575, та не має жодних претензій стосовно державного акта, підписаного головою міськради, що був чинним до внесення змін до нього 15.09.2000. Так, суд дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про безпідставність позовних вимог, заявлених до міськради.

Стосовно позовних вимог до Управління земельних ресурсів суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження порушення його права користування внаслідок дій Управління земельних ресурсів, які полягали у внесенні змін до державного акта, чи будь-якими іншими діями.

Із приводу позовних вимог про визнання незаконною державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки :01:006:0196) та зобов'язання її скасувати суд акцентував, що у зв'язку із відмовою у задоволенні попередніх позовних вимог, зважаючи на чинність державного акта та, як наслідок, правомірність користування ПрАТ "Стожари" земельною ділянкою (у межах, визначених актом), недоведеність факту порушення прав позивача у зв'язку із внесенням змін до державного акта та проведенням державної реєстрації земельної ділянки, у задоволенні цих позовних вимог також необхідно відмовити.

5. Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, зауважив про помилковість висновку місцевого господарського суду, що ПрАТ "Стожари" не є належним відповідачем у цій справі, оскільки, як убачається із позовної заяви позивач визнав саме ПрАТ "Стожари" як особу, яка перешкоджає ТПВ "Галицький Ломбард" у здійсненні його права користування будівлею, стіна якої визначає межі земельної ділянки, належної ПрАТ "Стожари", і саме це підприємство є землекористувачем суміжної земельної ділянки на підставі оспорюваного державного акта на право постійного користування землею. Однак наведена обставина не є такою, що призвела до прийняття місцевим судом незаконного рішення.

Із рештою висновків місцевого господарського суду апеляційний господарський суд погодився.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.05.2016 і постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 у справі № 924/224/16, ТПВ "Галицький Ломбард" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Скаржник наголошує, що з метою захисту свого права власності позивач, не бажаючи визначення меж земельної ділянки ПрАТ "Стожари" за допомогою стіни будівлі, належної ТПВ "Галицький Ломбард", а також фактичного використання цієї стіни як межового знаку, звернувся до суду із позовом у цій справі. Проте суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не навели жодних підстав для відхилення аргументів позивача щодо протиправного використання ПрАТ "Стожари" стіни будівлі, належної на праві приватної власності позивачеві.

8. Заявник касаційної скарги вважає безпідставними посилання судів попередніх інстанцій на положення пункту 3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376.

9. Також ТПВ "Галицький Ломбард" посилаючись на положення статі 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 321 ЦК України, зазначає, що протиправним є будь-яке використання власності особи, що вчинено без її згоди на це, окрім передбачених законом випадків обмеження права власності.

10. Скаржник також акцентує на порушенні судами попередніх інстанцій норм процесуального права через ненадання оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема на неналежній оцінці висновку експертизи.

11. ТПВ "Галицький Ломбард" вважає безпідставними посилання суду апеляційної інстанції на обставини, встановлені у судових рішеннях у справах № 924/1689/13, № 924/1037/14, № 10/5052/816/18.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

12. У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Стожари" просить рішення і постанову залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки позивач не довів наявності обов'язкових умов для задоволення негаторного позову, що детально та обґрунтовано дослідили суди у цій справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з розпорядженням від 14.06.1994 № 1575 "Про відведення в користування земельних ділянок підприємствам, організаціям та установам" ресторану "Україна" (вул. Котовського, 73) виділено земельну ділянку площею 0,16 га.

14. На підставі зазначено розпорядження 21.12.1995 Хмельницькому відкритому акціонерному товариству "Стожари", правонаступником якого відповідно до пункту 1.2 статуту є ПрАТ "Стожари", видано державний акт серії І-ХМ № 001807 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,15 га, розташованою під приміщенням ресторану "Україна" та складськими приміщеннями.

15. 15.09.2000 інженер-землевпорядник відділу земельних ресурсів та земельної реформи виконавчого комітету Хмельницької міської ради Ткачук М. вніс зміни до державного акта серії І-ХМ № 001807 у частині плану зовнішніх меж землекористування та площі земельної ділянки, а саме зміни у землекористуванні номер на плані-1, площа 0,01 га.

16. У 2013 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування у м. Хмельницькому, вул. Проскурівського підпілля, 73 ПрАТ "Стожари", в якій визначено, що межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0196, розташованої за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 73, площею 0,1600 га, наданої ПрАТ "Стожари", закріплено в натурі (на місцевості) наявною цегляною огорожею та стінами будівель. Власники/користувачі суміжних земельних ділянок щодо встановлених меж претензій не заявили.

17. Як убачається зі змісту позовної заяви та додаткових пояснень, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні елементами будівлі (стіною), розташованої за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 71, в якій позивач починаючи із 1998 року орендував приміщення, а у подальшому набув його у власність згідно з договором купівлі-продажу від 19.04.2007, шляхом визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею від 21.12.1995 серії ХМ № 247 із моменту внесення до нього 15.09.2000 виправлень, скасування цього акта та визнання незаконною державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки :01:006:0196) та зобов'язання скасувати цю реєстрацію. Такі перешкоди, на думку позивача, полягають у неможливості ТПВ "Галицький Ломбард" вільно користуватись елементами будівлі та здійснювати її обслуговування, а також у використанні стіни як межового знаку для земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ПрАТ "Стожари", оскільки внаслідок внесення змін до спірного державного акта межа цієї земельної ділянки закріплена в натурі (на місцевості) за допомогою наявної стіни будівлі, належної позивачеві. При цьому позивач наголошує на невідповідності змін внесених, до державного акта, та проведеної державної реєстрації земельної ділянки вимогам чинного законодавства.

Позиція Верховного Суду

18. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

19. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

21. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

22. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

23. З урахуванням викладеного суд не приймає та не розглядає доводи скаржника, пов'язані із переоцінкою доказів і встановленням обставин справи наново.

24. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

25. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

26. Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (у редакції, чинній на час звернення із позовом у цій справу), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

27. Слід зауважити, що право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

28. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, визначено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

28. Згідно із статтею 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

29. За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

30. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 цього Кодексу).

31. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

32. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 цього Кодексу).

33. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

34. З огляду на зміст наведених правових норм власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

35. Право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення.

36. Отже, встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами.

37. Як встановлено судами попередніх інстанцій характер порушень прав позивача на захист яких подано позов у цій справі полягав у використанні стіни будівлі в якості межового знаку та неможливості обслуговувати зазначену стіну.

38. За загальним змістом використанням будь-якого предмета називається дія або процес, коли для досягнення певної мети вчиняються заходи, використовуються засоби, здійснюється вплив, вчиняється що-небудь та таке інше.

39. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не навів доказів які б підтверджували як вчинення дій, які свідчать про виростання спірної стіни будівлі у якості межового знаку так і неможливості обслуговування цієї стіни.

40. Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що вирішуючи спір, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та бути спрямованим на захист порушеного права.

41. Проте матеріали цієї справи не містять як доказів порушеного права, так і посилань на те, як саме обраний позивачем спосіб захисту у виді заявлених позовних вимог сприятиме запобіганню порушенню або його припиненню.

42. Отже, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів обставин з якими закон пов'язує виникнення права на негаторний позов.

43. Крім того, як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, міськрада (відповідач- 2) не вчиняла жодних дій стосовно внесення змін до спірного державного акта та проведення державної реєстрації земельної ділянки, які, як наголошуж позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, суперечать законодавству та порушують його право користування. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не ставить під сумнів право землекористування ПрАТ "Стожари", яке виникло на підставі розпорядження Хмельницької міської адміністрації від 14.06.1994, та не має жодних претензій щодо державного акта, підписаного головою Хмельницької міської ради народних депутатів, що був чинним до внесення змін до нього 15.09.2000. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог, заявлених до міськради, є правомірними.

44. Стосовно позовних вимог, заявлених до Управління земельних ресурсів та Держгеокадастру, суд касаційної інстанції зазначає про таке.

45. Як правомірно зазначили суди попередніх інстанцій, на час внесення спірних змін до державного акта позивач був орендарем приміщення площею 57 кв.м. у будівлі по вул. Проскурівського підпілля, 71 згідно з угодою № 142/1 про оренду приміщення від 01.11.1999 та угодою від 12.06.2000 № 245/1 про оренду приміщення. Власником зазначеного приміщення та земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні ПрАТ "Стожари", була територіальна громада міста Хмельницького в особі міськради. Із моменту внесення змін до спірного державного акта і до цього часу міськрада не заявляла жодних претензій з приводу невідповідності визначеної в державному акті конфігурації, площі земельної ділянки розпорядженню від 14.06.1994 № 1575 та із приводу закріплення в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ПрАТ "Стожари", за допомогою наявної стіни будівлі по вул. Проскурівського підпілля, 71. При цьому під час розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погоджено саме такі межі земельної ділянки, а спірних питань не було.

46. Чинне законодавство України не передбачало обов'язку погоджувати межі земельної ділянки ще й із користувачами приміщень, з якими межує ділянка, чи за допомогою стіни яких закріплюється межа.

47. З урахуванням наведеного Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів наявності перешкод для користування та розпорядження належним йому на праві власності об'єктом нерухомості, зокрема його частиною - спірною стіною, а звертаючись із касаційною скаргою, позивач не довів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.

48. Водночас колегія суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною 3 статті 13, частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 78, частиною 1 статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

49. За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

50. Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення конкретного спору.

51. Проте у цій справі, суди попередніх інстанцій, встановивши недоведеність порушеного права позивача, тобто обставину, яка виключає задоволення позову, безпідставно та помилково вдались до відповідної правової оцінки обставин, які не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду з негаторним позовом.

52. Таким чином, аргументи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права через надання передчасної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема висновку експертизи та судовим рішенням у справах № 924/1689/13, № 924/1037/14, № 10/5052/816/18, заслуговують на увагу, проте не спростовують висновків про недоведеність позовних вимог та як наслідок, висновків про відмову у задоволенні позову. Зазначене порушення не призвело до прийняття неправильного по суті рішення.

53. Стосовно решти доводів, наведених у касаційній скарзі, варто зауважити, що вони спрямовані на переоцінку доказів у справі, а це виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

54. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

55. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 цього Кодексу).

56. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат

57. Оскільки підстав для скасування рішення та постанови немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з повною відповідальністю "Галицький Ломбард" у справі № 924/224/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.05.2016 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 у справі № 924/224/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ