Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2019 р. Справа № 906/605/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 173 268,69 грн

Позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 173268,69грн., з яких: 118640,24 грн. боргу за поставлений мазут по договору поставки №6/18 від 04.05.18; 39329,13грн. пені; 3908,66грн. 3% річних; 11390,66грн. інфляційних. При цьому в розрахунок боргу включені витрати на перевезення мазуту.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на суму 890720,44грн., на підтвердження чого надав накладні від 23 липня 2018 року на суму 192 000,10 грн., від 15 серпня 2018 року на суму 190 080,10 грн., від 03 вересня 2018 року на суму 262 880,14 грн., від 16 вересня 2018 року 226 240,10 грн., від 12 листопада 2018 року на суму 19 520 грн., товарно-транспортні накладні та довіреності на отримання товару. Оскільки відповідач поставлений товар оплатив частково, на суму 772 080,20грн., позивач зазначає, що утворилася заборгованість в розмірі 118640,24грн., що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою від 29.07.19 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

16.08.19 до суду надійшов відзив на позовну заяву №686 від 15.08.19 , в якому відповідач вважає позов частково безпідставним, оскільки надані позивачем матеріали не в повній мірі доводять обставини, на які посилається позивач, з посиланням на неналежне оформлення первинних документів та невірне здійснення розрахунків заявлених до стягнення коштів. Зокрема відповідач зазначає, що; позивачем не додано доказів наявності заявки на поставку, яка є обов`язковою відповідно до умов договору; накладні не містять ідентифікуючих ознак особи, яка їх підписала з боку отримувача; позивачем не додано довіреностей на отримання товару; видаткова накладна №69 від 12.11.18 не підписана отримувачем; сторонами не укладався договір перевезення, не визначені умови та вартість перевезення; не правильно розраховані штрафні санкції, річні та інфляційні; безпідставно нараховані штрафні санкції за перевезення.

Також відповідач звернувся із заявою, в якій просив розглядати справу у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою від 02.09.19 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

На виконання ухвали суду від 05.09.19 позивач надіслав довіреності на отримання товару уповноваженою особою відповідача. Щодо заявок на поставку товару зазначив, що заявки вчинялися в усній формі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (продавець/позивач) та ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (покупець/відповідач) укладено договір поставки 6/18 (а.с.12).

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов`язується поставити мазут паливний нафтовий дорожній марки 60/90, 90/130, 70/100, код УКТ ЗЕД 27132000 за ціною згідно з додатками або рахунками, які є невід`ємною частиною Договору, а покупець прийняти і оплатити товар.

На виконання умов договору позивач поставив а відповідач отримав мазут, що підтверджується:

- накладними №34 від 23.07.18, №39 від 15.09.18, №48 від 03.09.18, №51 від 16.09.18,

- товарно-транспортними накладними №37/18 від 23.07.18, №37/18 від 15.08.18, №44/18 від 03.09.18, №45/18 від 16.09.18,

- довіреностями №135 від 23.07.18, №163 від 15.08.18, №172 від 01.09.18 №186 від 14.09.18.

Як вбачається з накладних, до найменування товару включені транспортні послуги. Відокремивши товар від транспортних послуг суд встановив, що відповідач отримав товар:

- за накладною №34 на суму 186000,04 грн. в тому числі ПДВ;

- за накладною №39 на суму 184140,04 грн. в тому числі ПДВ;

- за накладною №48 на суму 254665,06 грн. в тому числі ПДВ;

- за накладною №51 на суму 219170,05 грн. в тому числі ПДВ.

Всього за вказаними чотирма накладними отримано товару на загальну суму 843975,19 грн.

Як зазначив позивач, за товар відповідач сплатив:

- 06.08.18 50000,00 грн.

- 10.08.18 50000,00 грн.

- 15.08.18 - 190080,10 грн.

- 05.09.18 92000,10 грн.

- 25.09.18 100000,00 грн.

- 02.10.18 80000,00 грн.

- 11.10.18 50000,00 грн.

- 31.10.18 100000,00 грн.

- 12.12.18 40000,00 грн.

- 05.03.19 20000,00 грн.

Всього відповідачем сплачено 772080,20 грн.

Факт оплати підтверджується платіжними дорученнями. В платіжних зазначені різні підстави платежу. Зокрема вказано, що підставами платежу є рахунки та договори, існування яких позивачем не доведено. Разом з тим, враховуючи відсутність заперечень сторін з цього приводу, та враховуючи вказівку позивача в позовній заяві, що вказана оплата є оплатою за товар (а не за перевезення), суд приходить що висновку, що борг відповідача перед позивачем за триманий товар становить 71894,99 грн.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.1 Договору сторони передбачили, що покупець здійснює 50% попередньої оплати, решту 50% на протязі 14 календарних днів з дня отримання товару.

Разом з тим, позивач направив відповідачу претензію №13/19 від 26.02.19, в якій вимагав сплатити отриманий товар до 01.07.19 тим самим змінивши строк виконання зобов`язань.

Таким чином строк виконання зобов`язань щодо оплати товару настав, тому суд стягує вказану суму з відповідача на користь позивача.

Договором поставки сторони не передбачили умови перевезення товару. Окремий договір перевезення сторонами не укладався. Разом з тим позивач склавши накладні, в які включена вартість перевезення, та товарно-транспотні накладні, а відповідач підписавши ці накладні, тобто прийнявши їх, тим самим узгодили істотні умови договору перевезення, такі як предмет перевезення та вартість перевезення, тому суд вважає, що між сторонами укладено договір перевезення. (ст.909 ч.3 ЦК України, ст.. 307 ч.2 ГК України)

Відокремивши транспортні послуги (тобто вартість перевезення) від товару суд встановив, що позивач надав відповідачу транспортні послуги:

- за накладною №34 на суму 6000,05 грн. в тому числі ПДВ;

- за накладною №39 на суму 5940,05 грн. в тому числі ПДВ;

- за накладною №48 на суму 8215,07 грн. в тому числі ПДВ;

- за накладною №51 на суму 7070,05 грн. в тому числі ПДВ.

Всього надано транспортних послуг на загальну суму 27225,22 грн

Сторонами не узгоджено строк оплати послуг перевезення, тому суд виходить з положень частини 2 статті 530 ЦК України, де вказано, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем пред`явлена така вимога в претензії №13/19 від 26.02.19, яка отримана відповідачем 01.03.19, в якій позивач пропонує здійснити оплату до 01.07.19 тому строк оплати послуг перевезення настав.

Відповідно до ст. 307 ч.1 ГК України договір перевезення є платним.

Таким чином з 01.07.19 у відповідача виник обов`язок оплатити позивачу 27225,22 грн. за перевезення товару, тому суд стягує цю суму з відповідача на користь позивача.

Позивач в позові просить стягнути з відповідача пеню, річні та інфляційні в зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо оплати за період по 31.05.19.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із вказаних норм нарахування пені, річних та інфляційних здійснюється лише за період прострочення. Як встановлено судом прострочення відповідача настало 01.07.19, таким чином нарахування пені, річних та інфляційних до цієї дати є безпідставним, тому вимоги позивача про стягнення пені, річних та інфляційних, які позивач нарахував по 31.05.19, задоволенню не підлягають.

Позивач також просить стягнути з відповідача 19520,00 грн. за товар та транспортні послуги на підставі накладної №69 від 12.11.18 та товарно-транспортної накладної №28/18 від 12.11.18. Разом з тим вказані накладна та товарно-транспортна накладна не містять підпису отримувача товару. Довіреність на отримання товару відсутня. Відповідач заперечує проти позову в цій частині. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт поставки товару за вказаними накладною та товарно-транспортною накладною, тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Заперечення відповідача щодо відсутності заявок на постачання товару не спростовує факт отримання товару та не звільняє від обов`язку його оплатити. Інші заперечення відповідача спростовані вищевикладеним.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Садова, 17/51, ):

- 71894,99 грн. боргу за товар;

- 27225,22 грн боргу за перевезення вантажу;

- 1486,80 грн. судового збору

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 19520,00 грн боргу, 39329,13 грн. пені, 3908,66 грн. річних, 11390,66 грн. інфляційних

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.09.19

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)