ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа№ 910/17191/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопартнер Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019

у справі № 910/17191/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопартнер Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Логістік»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РУШ»

про стягнення 50 000,00 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопартнер Україна» (далі - ТОВ «Автопартнер Україна», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Логістік» (далі - ТОВ «Гуд Логістік», відповідач) про стягнення 50 000,00 грн боргу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг перевезення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 постановлено справу №910/17191/18 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 27.02.2019, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «РУШ» (далі - ТОВ «РУШ», третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №910/17191/18 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позовних вимог з огляду на те, що позивач не виконав своїх зобов`язань за договором з надання відповідачеві документів, які є підставою для оплати, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що зустрічних зобов`язань з оплати наданих послуг у відповідача станом на час вирішення даного спору не виникло, а відтак, звернення позивача до суду з даним позовом є необґрунтованим та передчасним.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Автопартнер Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт послався на необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ненадання належної оцінки поданим позивачем доказам, неправильне застосування судом норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сам факт направлення документів на оплату та факт отримання їх відповідачем повністю підтверджений позивачем; про направлення документів свідчить експрес-накладна, а про отримання - відповідна довідка ТОВ «Нова пошта»; судова практика свідчить про те, що журнал реєстрації вихідної кореспонденції, за відсутності опису вкладення, є документом, що дозволяє встановити вміст відправлення; суд не встановив, які саме документи були направлені відповідачеві, а останній не заявляв про неотримання документів або отримання неповного комплекту документів, необхідного для оплати; відповідач не спростував жодними доказами факт неотримання від позивача документів на оплату послуг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 поновлено ТОВ «Автопартнер Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі № 910/17191/18, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено її розгляд на 11.09.2019, встановлено ТОВ «Гуд Логістік» та ТОВ «РУШ» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що обов`язку з оплати відповідачем наданих послуг неодмінно має передувати надання позивачем оригіналів передбачених договором документів; позивач видає за журнал реєстрації вихідної кореспонденції різні за формою та змістом документи; позивачем не надано доказів направлення документів відповідачеві на виконання п. 5.2. договору, які б давали підстави для оплати наданих перевізником послуг або заявлення експедитором мотивованого заперечення на отриманий акт надання послуг; договір не передбачає обов`язку експедитора інформувати перевізника про достатність документів для здійснення на їх підставі оплати; оскільки відповідач не прострочив виконання грошового зобов`язання, позовні вимоги є необґрунтованими.

Крім того, відповідач наголошував на тому, що у CMR зафіксований факт неналежного кріплення товару, внаслідок чого відбулось його пошкодження та, відповідно, й неможливість подальшої реалізації; наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт неналежного виконання позивачем умов перевезення вантажу; позивач навмисно ігнорує факт залишення ним без відповіді направленого йому звернення щодо вирішення спору в позасудовому порядку; твердження позивача про відсутність заперечень від відповідача щодо недоліків направлених документів чи щодо прийняття виконання є безпідставними, так як позивач не мав змоги заперечити зміст акту приймання-передачі наданих послуг та очікував пропозиції позивача щодо заходів вирішення спірного питання; позивачем не доведено факту належного виконання послуг по перевезенню вантажу.

16.07.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач вказував на те, що факт отримання листа з документами на оплату відповідачем не спростований; судом не було встановлено причин, через які відповідач не повідомив позивача про відсутність тих чи інших документів протягом року після їх отримання; відповідач не має права посилатися на відсутність рахунку-фактури для звільнення себе від обов`язку сплатити за надані послуги з перевезення вантажу; твердження відповідача про пошкодження вантажу через неналежне кріплення перевізником є безпідставними та виходять за межі предмету даного спору; умова договору про затримання оплати до з`ясування усіх обставин не означає повного звільнення відповідача від оплати.

У судове засідання 11.09.2019 позивач та третя особа явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третьої особи, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

11.09.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 23.11.2017 між ТОВ «Автопартнер Україна» (у тексті договору - перевізник) та ТОВ «Гуд Логістік» (у тексті договору - експедитор) було укладено договір надання послуг з перевезень вантажів №23/11/17 (далі - договір), який регулює відносини сторін, що виникають в процесі надання транспортно-експедиторських послуг, які полягають у плануванні, організації, здійсненні та забезпеченні перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів клієнтів експедитора автомобільним транспортом по території України, та/або на території іноземних держав. Даний договір також регулює умови та порядок розрахунків між сторонами за належно надані, відповідно до умов даного договору, послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору, на умовах даного договору та погодженої сторонами заявки, перевізник зобов`язується, прийняти вантаж до перевезення та доставити його непошкодженим до пункту призначення в обумовлений сторонами строк, видати його уповноваженій на отримання вантажу особі (вантажоодержувачу), а експедитор зобов`язується оплатити вартість його перевезення і інші, передбачені даним договором платежі.

Згідно з п. 2.2 договору на кожне перевезення сторони погоджують та підписують заявку (за формою Додатку 1), що складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою експедитора та передається перевізнику в тому числі за допомогою факсимільного зв`язку або по електронній пошті. Заявки передані по факсу чи електронній пошті мають силу оригіналу до обміну оригінальними примірниками у майбутньому.

У підпункті 3.1.6 п. 3.1 договору встановлено, що експедитор оплачує послуги перевізника у відповідності з сумою, на умовах і у строки, погоджені в заявці на кожне конкретне перевезення, у відповідності з умовами даного договору.

У підпункті 3.2.18 п. 3.2 договору встановлено, що перевізник зобов`язаний протягом 7-ми календарних днів з моменту розвантаження передати оригінали документів, що підтверджують виконання послуг у рамках даного договору, а також документи, що підтверджують факт оплати додаткових витрат, що виникли у процесі перевезення. Оригінали цих документів мають бути виписані на дату розвантаження. Неподання перевізником документів протягом зазначеного терміну звільняє експедитора від відповідальності за несвоєчасну оплату послуг перевізника.

Відповідно до п. 5.1 договору сума даного договору становить суму всіх платежів, здійснених у відповідності з його умовами протягом всього строку дії.

Пунктом 5.2 договору визначено, що розрахунки між сторонами за даним договором відбуваються в безготівковому порядку, шляхом оплати експедитором виставлених перевізником рахунків протягом 5-ти календарних днів, якщо інший строк не погоджено в заявці, з моменту отримання оригіналів наступних, оформлених належним чином, документів:

- рахунок на виконані послуги;

- CMR з підписом і печаткою вантажоодержувача та датою розвантаження (зазначенням браку/недостачі якщо вони мали місце);

- акт виконаних робіт;

- зареєстрована належним чином податкова накладна (якщо перевізник платник ПДВ).

У випадку, якщо в CMR вантажоодержувачем зазначено про виявлення браку/недостачі і, у випадку його складання, складений акт виявлення браку/недостачі, перевізник зобов`язаний надати даний акт експедитору. В цьому випадку, навіть за умови надання усіх необхідних для оплати документів, експедитор має право відкласти оплату до з`ясування всіх обставин, що спричинили брак/недостачу та пред`явлення претензій зацікавленими сторонами.

Згідно з п. 5.3 договору перевізник зобов`язаний виписувати рахунок-фактуру, складати акт виконаних робіт на день розвантаження, відповідно до записів в CMR. В іншому випадку зазначені документи вважаються неналежно оформленими та до оплати не приймаються. Перевізник зобов`язується забезпечити реєстрацію податкових накладних протягом 15 днів з моменту виникнення відповідних підстав для такої реєстрації, згідно з вимогами Податкового кодексу України.

Якщо перевізник надає послуги відповідно до п. 1.3. договору, то він зобов`язаний в рахунку за надані послуги зазначати вартість експедиторських послуг. Для оплати таких послуг перевізник зобов`язаний надати експедитору документ, що відповідно до чинного законодавства надає перевізникові право надавати експедиційні послуги (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору експедитор має право притримати оплату рахунків перевізника у випадку ненадання останнім усіх документів (або надання неналежно оформлених), зазначених у п. 5.2. договору, а також у випадку невиконання положень п. 5.4. договору. При цьому експедитор не несе відповідальність за затримку оплати.

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і до « 31» грудня 2017 року. При відсутності пропозицій про розірвання цього договору за 20 днів до терміну припинення його дії, такий договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік (п. 8.5 договору)

З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2017 між ТОВ «Автопартнер Україна» (у тексті договору-заявки - перевізник) та ТОВ «Гуд Логістік» (у тексті договору-заявки - замовник) було укладено Договір-заявку № - 23/11/17 на перевезення автомобільним транспортом, за якою перевізник взяв на себе зобов`язання організувати автоперевезення від свого імені та за рахунок замовника по маршруту Польща - Україна (м. Дніпропетровськ) товару (маски, шампуні, 33 палети) з 23.11.2017 по 27.11.2017. Сторони погодили вартість перевезення у розмірі 50 000,00 грн, порядок та строк оплати - безготівковим розрахунком по оригіналах правильно оформлених документів протягом 10 календарних днів.

Посилаючись на те, що погоджене сторонами перевезення було виконано, однак відповідач не здійснив його оплату, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 50 000,00 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Автопартнер Україна», а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Визначаючи правову природу правовідносин, що склалися у сторін в ході виконання даного договору, колегія суддів вважає, що такий має ознаки договору перевезення вантажу з елементами договору транспортного експедирування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Аналогічне положення місить ч. 1 ст. 909 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо.

Таким чином, укладення ТОВ «Автопартнер Україна» та ТОВ «Гуд Логістік» договору-заявки № - 23/11/17 від 23.11.2017 було спрямоване на отримання останнім послуг з перевезення позивачем товару та обов`язку здійснити їх оплату в порядку та строки, визначені у вказаному договорі-заявці, а на позивача, в свою чергу, покладався обов`язок здійснити доставку ввіреного йому товару до пункту призначення в обумовлений сторонами строк, забезпечивши його збереження під час перевезення.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, факт надання позивачем послуг з перевезення вантажів на виконання умов Договору-заявки №-23/11/17 від 23.11.2017 на замовлення відповідача підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СMR) б/н від 24.11.2017 (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З умов укладеного сторонами договору вбачається, що строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг перевезення визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати.

Так, згідно з пп. 3.2.18 п. 3.2 перевізник зобов`язаний протягом 7-ми календарних днів з моменту розвантаження передати оригінали документів, що підтверджують виконання послуг у рамках даного договору, а також документи, що підтверджують факт оплати додаткових витрат, що виникли у процесі перевезення. Оригінали цих документів мають бути виписані на дату розвантаження. Неподання перевізником документів протягом зазначеного терміну звільняє експедитора від відповідальності за несвоєчасну оплату послуг перевізника.

Як було зазначено вище, у п. 5.2 договору сторони погодили, що розрахунки між ними відбуваються у безготівковому порядку, шляхом оплати експедитором виставлених перевізником рахунків протягом 5-ти календарних днів, якщо інший строк не погоджено в заявці, з моменту отримання оригіналів наступних, оформлених належним чином, документів:

- рахунок на виконані послуги;

- CMR з підписом і печаткою вантажоодержувача та датою розвантаження (зазначенням браку/недостачі якщо вони мали місце);

- акт виконаних робіт;

- зареєстрована належним чином податкова накладна (якщо перевізник платник ПДВ).

При цьому, у Договорі-заявці № - 23/11/17 на перевезення автомобільним транспортом від 23.11.2017 сторонами збільшено указаний строк до 10 днів.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язку оплати відповідачем наданих послуг неодмінно має передувати надання позивачем оригіналів передбачених договором документів.

На підтвердження направлення відповідачеві документів, передбачених п. 5.2. договору, позивачем до позовної заяви додано експрес-накладну ТОВ «Нова Пошта» №6379 від 09.12.2017 та витяг із журналу реєстрації вихідної кореспонденції (а.с. 25-26).

Водночас, відповідач заперечував щодо факту отримання від позивача документів, передбачених п. 5.2. договору.

На переконання колегії суддів, місцевим господарським судом правомірно не прийняті надані позивачем документи як належні та достатні докази виконання позивачем умов договору щодо направлення відповідачеві належним чином оформлених оригіналів документів відповідно до переліку, наведеного у п. 5.2 договору, оскільки з наданої позивачем експрес-накладної неможливо встановити вміст відправлення, а журнал реєстрації вихідної кореспонденції є внутрішнім документом ТОВ «Автопартнер Україна», достовірність якого суд не має можливості перевірити.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на доводи відповідача про те, що витяг із журналу реєстрації вихідної кореспонденції, копія якого додана до позовної заяви (а.с. 26), відрізняється за змістом та формою від витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції, копію якого надано позивачем разом з відповіддю на відзив на позовну заяву (а.с. 114-116), однак, при цьому, колегія суддів враховує пояснення позивача про те, що доданий до позовної заяви витяг не є витягом з вказаного журналу та наданий позивачем помилково.

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що надана позивачем електронна квитанція № 1 свідчить про те, що реєстрацію податкової накладної № 31 від 29.11.2017 було проведено 14.12.2017, в той час, як позивач стверджує, що усі документи, які є підставою для оплати, відправлено перевізником ТОВ «Нова пошта» 09.12.2017.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачем на надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та достатніх доказів, які б свідчили про направлення документів відповідно до переліку, наведеного у п. 5.2 договору, а саме, міжнародної товарно-транспортної накладної (СMR) б/н від 24.11.2017, податкової накладної, акта надання послуг № 22 від 29.11.2017, рахунка на оплату № 198 від 27.11.2017, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про невиконання позивачем свого обов`язку щодо передання відповідачеві оригіналів документів, з моментом отримання яких пов`язується настання строку виконання експедитором свого обов`язку з розрахунку з перевізником.

Відповідно до ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 613 ЦК України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Статтею 221 ГК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що порушення позивачем встановленого договором обов`язку щодо надання оригіналів документів слід кваліфікувати як прострочення кредитора, вказане у ст. 613 ЦК України, що вплинуло на прострочення відповідача з оплати наданих послуг, а відтак, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг за договором станом на момент звернення до суду не настав, отже прострочення не відбулося.

Крім того, місцевим господарським судом було враховано подані сторонами докази та пояснення стосовно існування між ними спору щодо неналежного виконання ТОВ «Автопартнер Україна» своїх зобов`язань за договором зі збереження вантажу.

При цьому, у п. 5.2 договору сторони передбачили право експедитора відкласти оплату до з`ясування всіх обставин, що спричинили брак/недостачу та пред`явлення претензій зацікавленими сторонами, навіть за умови надання усіх необхідних для оплати документів.

Водночас, як правильно зауважив суд першої інстанції, дослідження питання наявності чи відсутності вини позивача під час перевезення вантажу та забезпечення його збереження при перевезенні є виходом за межі позовних вимог, оскільки предметом позову у даній справі є встановлення факту здійснення позивачем перевезення товару та наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором перевезення. Тоді як з`ясування обставин пошкодження вантажу, що перевозився позивачем, є предметом окремого судового провадження.

Разом з тим, аналіз норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що замовник (експедитор) зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату незалежно від наявності факту часткового пошкодження товару при перевезенні.

Однак, оскільки у даному випадку позивач не виконав своїх зобов`язань за договором з надання відповідачеві документів, які є підставою для оплати, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зустрічних зобов`язань з оплати наданих послуг у відповідача станом на час вирішення даного спору не виникло.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту направлення відповідачеві документів, на підставі яких в останнього виникає обов`язок оплатити послуги відповідно до умов договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем порушення відповідачем його прав, за захистом яких він звернувся до суду, та про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача 50 000,00 грн боргу за надані послуги перевезення.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №910/17191/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Автопартнер Україна» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253, 254, 269, 270, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопартнер Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №910/17191/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №910/17191/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17191/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.09.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська