ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р. Справа № 909/180/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.

Суддів: Бонк Т.Б.

Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.

та представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Персей Агро», вих. № 12/06/19 від 12 червня 2019 року (з урахуванням заяви про усунення недоліків)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2019 року (підписане 27.05.2019 року), суддя Кобецька С.М.

у справі № 909/180/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросем», м. Київ

до відповідача: Фермерського господарства «Персей Агро», с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область

про стягнення 853 597,78 грн., з яких: 767 655,72 грн. основний борг, 48 909,33 грн. пеня, 32 930,70 грн. скоригована вартість товару, 4 102,03 грн. 3% річних

ВСТАНОВИВ:

25.02.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросем» звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фермерського господарства «Персей Агро» про стягнення коштів у розмірі 853 597,78 грн., з яких: 767 655,72 грн. основний борг, 48 909,33 грн. пеня, 32 930,70 грн. скоригована вартість товару, 4 102,03 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятого на себе зобов"язання щодо здійснення розрахунків за поставлений по видаткових накладних №АГ-15/05057 від 15.05.2018р., №АГ-23/05147 від 23.05.2018р. товар (мінеральні добрива) на загальну суму 887 337,00 грн. у строк встановлений пунктом 3 специфікації №1 до договору поставки №04.05.18-134 від 04.05.2018р., пунктом 1 додаткової угоди №1 від 21.11.2018р. до договору. Внаслідок чого неоплаченим в повному обсязі залишився поставлений товар на суму 767 655,72 грн. та скоригована його вартість - 32 930,70 грн., згідно пункту 3.6. договору. Крім того за порушення відповідачем грошового зобов"язання позивачем нараховано 48 909,33 грн. - пені, 4 102,03 грн. - 3% річних на підставі пункту 9.2. договору, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019р. у справі №909/180/19 (суддя Кобецька С.М.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фермерського господарства "Персей Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" 767 655,72 грн. - заборгованості, 48 909,33 грн. - пені, 32 930,70 грн. - скоригованої вартості товару, 4 102,03 грн. - 3% річних, 12 803,97 грн. - судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що на виконання зобов`язань за договором поставки № 04.05.18-134 від 04.05.2018р. позивач поставив, а відповідач прийняв, на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей №53 від 04.05.2018р., згідно видаткових накладних №АГ-15/05057 від 15.05.2018р., №АГ-23/05147 від 23.05.2018р. товар (мінеральні добрива) на загальну суму 887 337,00 грн. Однак, відповідач не в повному обсязі виконав взяте на себе зобов`язання з оплати вартості отриманого товару у строк втсановлений специфікацією № 1 від 04.05.2018р. до договору поставки. Доказів оплати відповідачем повної вартості поставленого товару в розмірі 767 655,72 грн. (119 681,28 грн. - сплачено) матеріали справи не містять. У зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 767 655,72 грн. та 32 930,70 грн. скоригованої вартості товару обумовленої сторонами п. 3.6 договору поставки є обгрунтованими. Також місцевий господарський суд вважає правомірним нарахування позивачем пені в розмірі 48 909,33 грн. та 4 102,03 грн. 3% річних, оскільки відповідач свої зобов`язання по оплаті вартості поставленого товару в повному обсязі не виконав.

Фермерське господарство «Персей Агро» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019р. у справі № 909/180/19, в якій не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині нарахування штрафних санкцій, скоригованої вартості товару, вважає його в цій частині ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального права з порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для розгляду даної справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково, відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 48 909,33 грн., скоригованої вартості товару у розмірі 32 930,70 грн. та 3 % річних у розмірі 4 102,03 грн. Зокрема зазначає, що на підставі узгоджених між сторонами умов розрахунку по договору поставки № 04.05.18-134 від 04.05.2018р. сторони уклали додаткову угоду № 1 від 21.11.2018р., якою змінили умови та терміни розрахунку за поставлений товар. Отже, сформований позивачем розрахунок пені з початку 26.10.2018р. на суму заборгованості в розмірі 887 337,00 грн. є безпідставним та необґрунтованим. Скаржник не визнає скоригованої вартості товару у сумі 32 930,70 грн., оскільки коригування вартості товару відбувається за взаємним погодженням сторін, шляхом виписки коригуючої видаткової накладної та відповідного коригування податкової накладної на вартість коригування. Разом з тим, жодного з наведених умов позивачем здійснено не було. Крім того, коригуванню підлягає сума вартості товару, а не різниця. Також на думку скаржника невірним є нарахування позивачем 3% річних, так як терміни оплати є зовсім іншими ніж встановив позивач у позовній заяві.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2019р. апеляційну скаргу Фермерського господарства «Персей Агро» залишено без руху та надано скаржнику термін (10 днів з дня отримання ухвали суду) на усунення недоліків апеляційної скарги.

08.07.2019р. від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вих. № 05/07/19 від 05.07.2019р.).

На підставі ухвал Західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019р. та від 12.08.2019р. (колегією суддів у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Бонк Т.Б. та Матущак О.І.) відкрито апеляційне провадження у справі № 909/180/19 за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Персей Агро» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2019 року та справу № 909/180/19 призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.09.2019р. на 11 год. 30 хв.

23.08.2019р. позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросем» надіслав на адресу Західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу в якому повністю заперечує проти доводів наведених скаржником. Звертає увагу суду, що згідно п. 3.5 договору поставки Покупець оплачує товар на умовах 100% передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків не визначені у відповідній специфікації до цього договору. Відповідно до п. 3 Специфікації № 1 від 04.05.2018р. Покупець оплачує вартість товару на умовах 100% вартості до 25.10.2018р. Таким чином зобов`язання скаржника з оплати товару мали бути виконані у термін до 25.10.2018р. Разом з тим, дану вимогу скаржник не виконав. Позивач стверджує, що з урахуванням терміну оплати до 25.10.2018р. ним нараховано пеню на суму боргу з 26.10.2018р., тобто з наступної дати коли зобов`язання мало бути виконано та по дату укладення додаткової угоди № 1, якою зобов`язання скаржника було розстрочено на періоди. Вказує, що до укладення додаткової угоди оплат від скаржника не було, тому нарахування пені вважає аргументованим та вірним. Стосовно скоригованої вартості товару позивач зазначив, оскільки скаржником (відповідачем) було порушено умови та строк оплати згідно додаткової угоди позивач скористався своїм правом передбаченим у п. 3.7 договору поставки та в односторонньому порядку скоригував вартість товару відповідно до п. 3.6 договору з вимогою негайної повної оплати за товар. Однак, дану вимогу скаржник залишив без виконання. Також позивач вважає правомірним нарахування 3% річних, які нараховувались з 26.10.2018р. (з наступного дня за днем оплати згідно специфікації) по дату укладення додаткової угоди. Подальше нарахування 3% річних здійснювалось з дотриманням умов додаткової угоди по мірі виникнення боргу. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ухвали від 02.09.2019р. розгляд справи відкладено на 16.09.2019р. на 12 год. 10 хв.

Позивач в судове засідання не з`явився, 10.09.2019р. надіслав на адресу суду клопотання б/н (вх. № 01-04/5708/19 від 13.09.2019р.) в якому просить розглядати господарську справу № 909/180/19 за відсутності позивача.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання. Згідно реєстру вихідної кореспонденції Західного апеляційного господарського суду обізнаний з датою, часом і місцем розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

04.05.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" (Постачальник) та Фермерським господарством "Персей Агро" (Покупець) укладено договір поставки №04.05.18-134.

Згідно із п. 1.1 в порядку та умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов"язується передати (поставити) Покупцеві у його власність продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Пунктами 2.1, 2.2 договору сторони погодили, що найменування, асортимент та кількість товару, визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Загальна кількість та вартість товару, що поставляється по даному договору, визначається сукупністю всього товару, що передається Постачальником у власність Покупцеві, за усіма специфікаціями, протягом всього строку дії цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору протягом строку дії договору грошові зобов"язання Покупця існують та підлягають сплаті у гривнях. Оскільки товар має імпортну складову, сторони у специфікаціях визначають еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи Євро), у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації.

Уразі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України, Покупець у день здійснення оплати за товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити Постачальнику, як скориговану вартість товару, за наступною формулою: Х2=Х1*Y2/Y1, де Х1 вартість/частина вартості товару у гривнях, зазначена у відповідній специфікації; Y1 курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації; Y2 курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті оплати; Х2 кінцева вартість неоплаченої частини товару, у гривнях. Покупець вправі звернутися до Постачальника, з проханням провести розрахунок, відповідно до вказаної формули та повідомити його суму, що підлягає оплаті за товар (його частину). Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу іноземної валюти, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс продажу іноземної валюти до гривні визначається згідно інформації, опублікованої за посиланням: https://minfin.com.ua/currency/mb/. У разі виникнення між сторонами суперечок щодо курсу валюти, достатнім доказом існування курсу Міжбанку на визначену дату, є роздруківка відповідної сторінки з сайту, що зроблена Постачальником та засвідчена підписом його уповноваженої особи та печаткою (п. 3.6 договору).

Пунктом 3.9 договору сторони передбачили, що у випадку якщо Покупцем не будуть виконані грошові зобов"язання за цим договором у повному обсязі або частково і Постачальником буде подано позов до суду, для індексації (коригування) вартості товару відповідно до умов п. 3.6 договору, датою або днем оплати буде вважатися дата складання та підписання Постачальником позовної заяви до суду.

Специфікацією №1 від 04.05.2018р. до договору поставки № 04.05.18-134 від 04.05.2018р. сторони визначили найменування товару: мінеральні добрива "Яра Віта Грамітрел" 1 900 л, ціна за одиницю 174,43 грн., еквівалент 6,65 доларів США, загальна вартість 331 420,80 грн., еквівалент 12 635,00 доларів США; мінеральні добрива "Яра Віта Брасітлер" 1 850 л, ціна за одиницю 150,83грн, еквівалент 5,75 доларів США, загальна вартість 279 031,80 грн., еквівалент 10 637,51 доларів США; мінеральні добрива "Яра Віта Молітрак" 260 л, ціна за одиницю 1 064,94 грн., еквівалент 40,60 доларів США, загальна вартість 276 884,40грн, еквівалент 10 556,00 доларів США. Загальна вартість товару складає 887 337,00 грн. та є еквівалентом 33 828,52 доларів США. Курс, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті укладення цієї специфікації складає 26,23 за 1 долар США. Термін поставки товару до 20.05.2018р.. Термін оплати 100% вартості товару до 25.10.2018р.

На виконання умов договірних відносин позивач поставив, а відповідач прийняв, на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей №53 від 04.05.2018р., згідно видаткових накладних №АГ-15/05057 від 15.05.2018р., №АГ-23/05147 від 23.05.2018р. товар (мінеральні добрива) на загальну суму 887 337,00 грн. Видаткові накладні підписано та скріплено печаткою відповідача без жодних зауважень щодо кількості, якості, загальної вартості товару, терміну оплати.

Однак відповідач не виконав взяте на себе зобов"язання з оплати вартості отриманого товару в сумі 887 337,00 грн. у строк встановлений специфікацією №1 від 04.05.2018р. до договору поставки.

21.11.2018р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 04.05.18.-134 від 04.05.2018р. Даною додатковою угодою за взаємною згодою сторін затверджено графік погашення Покупцем перед Постачальником заборгованості за поставлений товар в сумі 887 337,00 грн., що на момент укладення цієї додаткової угоди є еквівалентом 33 829,09 доларів США: 701,15 доларів США до 30.11.2018р.; 16 210,37 доларів США до 28.12.2018р.; 9 005,76 доларів США до 30.01.2019р.; 7 911,81 доларів США до 28.02.2019р. Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовують середнє значення курсу продажу іноземної валюти, що склався на Міжбанківському валютному ринку України згідно інформації опублікованої за посиланням: https://minfin.com.ua/currency/mb/.

Відповідач на виконання умов договору поставки абзацу а) пункту 3 специфікації № 1 від 04.05.2018р. та додаткової угоди № 1 здійснив часткову оплату вартості товару в сумі 119 681,28 грн.

03.01.2019р. у зв`язку з виникненням заборгованості згідно додаткової угоди № 1 позивач на адресу відповідача надіслав лист вих. № ОЛ-03.01.19/3 з вимогою виконання відповідачем зобов`язань взятих на себе згідно укладеної сторонами додаткової угоди.

Відповідач листом від 09.01.2019р. вих. № 2 просив позивача надати можливість відтермінувати оплату заборгованості.

В свою чергу позивач у листі за вих. № ОЛ-11.09.19/9 від 10.01.2019р. надав відповідь з вимогою на підставі п. 3.7 договору поставки негайно погасити існуючу заборгованість.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 767 655,72грн - за поставлений товар, 32 930,70грн - скоригованої вартості товару у відповідності до пункту 3.6. договору, 48 909,33грн пені нарахованої за порушення виконання грошового зобов"язання на підставі пункту 9.2. договору, а також 4 102,03грн. - 3% річних.

При винесенні постанови, колегія суддів керувалась наступним.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

Матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" (Постачальник) та Фермерським господарством "Персей Агро" (Покупець) укладено договір поставки №04.05.18-134 від 04.05.2018р.

На виконання зобов`язань за даним договором позивач здійснив поставку товару (мінеральні добрива) а відповідач прийняв на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей №53 від 04.05.2018р., згідно видаткових накладних: №АГ-15/05057 від 15.05.2018р. на суму 610 452,60 грн. та №АГ-23/05147 від 23.05.2018р. на суму 276 884,40 грн. Дані видаткові накладні підписано та скріплено печаткою відповідача без жодних зауважень щодо кількості, якості, загальної вартості товару, терміну оплати. Загальна сума поставки становила 887 337,00 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції відповідач на виконання умов договору поставки абзацу а) пункту 3 специфікації № 1 від 04.05.2018р. та додаткової угоди № 1 здійснив часткову оплату вартості товару в сумі 119 681,28 грн.

Таким чином, станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції сума основного боргу відповідача за поставлений позивачем товар згідно договору поставки №04.05.18-134 від 04.05.2018р. (з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості 887 337,00 грн. - 119 681,28 грн. = 767 655,72 грн.). Отже суд апеляційної інстанції вважає правомірним задоволення судом першої інстанції вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 767 655,72 грн.

Колегія суддів зазначає, що в частині позовних вимог про стягнення основного боргу рішення скаржником (відповідачем) не оскаржується і не заперечується.

Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019р. у даній справі в частині нарахування штрафних санкцій та скоригованої вартості товару.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача 48 909,33 грн. пені, 32 930,70 грн. скоригованої вартості товару та 4 102,03 грн. 3% річних, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 9.2 договору поставки № 04.05.18-134 від 04.05.2018р. сторони обумовили, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється до повного розрахунку (п. 9.6 договору).

Згідно з поданим розрахунком позивачем на суму боргу нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що чітко передбачено умовами договору поставки. З урахуванням терміну оплати до 25.10.2018р. позивачем нараховано пеню на суму боргу з 26.10.2018р., тобто з наступної дати коли зобов`язання мало бути виконано та по дату укладення додаткової угоди № 1, якою зобов`язання скаржника (відповідача) було розстрочено на періоди. Нарахування пені згідно додаткової угоди № 1 укладеної між сторонами здійснювалось поетапно з моменту виникнення боргу (з моменту виникнення права вимоги на певну суму).

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання по оплаті вартості поставленого товару в повному обсязі не виконав, суд апеляційної інстанції вважає правомірним нарахування позивачем згідно поданого розрахунку пені в розмірі 48 909,33 грн.

Щодо скорегованої вартості товару суд апеляційної інстанції враховує таке.

Нормами статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Як вказують приписи частини 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як зазначалось вище, сторони у пункті 3.2 договору поставки визначили, що грошові зобов"язання Покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки товар має імпортну складову, сторони у специфікаціях визначають еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи Євро), у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації.

У пункті 3.6 договору сторони зафіксували формулу, яка використовується для розрахунку скоригованої вартості товару, також зафіксовано джерело курсоутворення.

Разом з тим, пунктом 3.6.1 договору поставки сторони передбачили, для індексації (коригування) вартості товару, відповідно до умов п. 3.6 договору, датою або днем оплати, вважається дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника або дата проведення розрахунку в іншій формі, окрім грошової.

Отже, позивач на підставі пунктів 3.6 та 3.6.1 передбачених договором поставки нарахував курсову різницю згідно платежів, що були здійснені скаржником відповідно до затвердженої у договорі формули з використанням значення курсу та джерела, яке було узгоджено сторонами у п. 3.6 договору поставки № 04.05.18-134 від 04.05.2018р.

Пунктом 3.7 договору поставки сторони обумовили, що у випадку порушення Покупцем строків та порядку оплати товару, встановлених договором, Постачальник, з першого дня порушення, набуває право в односторонньому порядку скоригувати вартість товару, відповідно до умов п. 3.6 договору та вимагати від Покупця негайної повної оплати за весь товар, а Покупець повинен негайно виконати вказану вимогу Постачальника.

Враховуючи те, що Покупцем (відповідачем) було порушено умови та строк оплати згідно додаткової годи № 1, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач правомірно скористався своїм правом передбаченим п. 3.7 договору поставки та в односторонньому порядку скоригував вартість товару відповідно до п. 3.6 договору з вимогою негайної оплати за товар.

Також колегія суддів вважає правомірним нарахування позивачем 3 % річних в розмірі 4 102, 03грн. з огляду на таке.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з аналізу положень вищезазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами даної господарської справи додатковою угодою № 1 до договору поставки № 04.05.18.-134 від 04.05.2018р. за взаємною згодою сторін затверджено графік погашення Покупцем перед Постачальником заборгованості за поставлений товар в сумі 887 337,00 грн. наступним чином: перший платіж, що є еквівалентом 701,15 доларів США сплачується Покупцем у строк до 30.11.2018р.; другий платіж, що є еквівалентом 16 210,37 доларів США сплачується Покупцем у строк до 28.12.2018р.; третій платіж, що є еквівалентом 9 005,76 доларів США сплачується Покупцем у строк до 30.01.2019р.; четвертий платіж, що є еквівалентом 7 911,81 доларів США сплачується Покупцем у строк до 28.02.2019р.

Згідно з поданим розрахунком, 3% річних нараховувались позивачем 3 26.10.2018р. (з наступного дня за днем оплати згідно специфікації) по дату укладення додаткової угоди № 1.

Вищенаведеними нормами права та умовами спірного договору поставки повністю спростовуються аргументи, наведені скаржником про неправомірність та необґрунтованість нарахування позивачем пені, скоригованої вартості товару та 3% річних.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд обгрунтовано та законно задоволив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 48 909,33 грн. пені за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання згідно договору поставки № 04.05.18-134 від 04.05.2018р., 32 930,70 грн. скоригованої вартості товару відповідно до п. 3.7 договору поставки та 4 102, 03 грн. 3 % річних.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019р. у справі №909/180/19 необхідно залишити без змін.

Керуючись, ст. ст. 86, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Персей Агро», вих. № 12/06/19 від 12 червня 2019 року (з урахуванням заяви про усунення недоліків) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019р. у справі № 909/180/19 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повну постанову складено 23 вересня 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Матущак О.І.