СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"25" вересня 2019 р. Справа № 917/1583/18

Суддя Сіверін В.І.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх. 2928 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.04.2019 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Ціленко В.А., повний текст якого складено 05.04.2019 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент", м. Кременчук

про стягнення 141 689 282,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент", про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 4Л16072ЛИ від 20.08.2016 року в розмірі 141 689 282,81 грн. з яких 74 614 395,82 грн. прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 48 538 708,32 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користуванням майном та 18 536 178,67 грн. пені.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.04.2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент", (вул. Халаменюка, 8, офіс 126, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) 74 294 895,82 грн. простроченої заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 48 489 508,32 грн. несплаченої відсоткової винагороди за користування майном, 18 536 178,67 грн. пені та 616 700,00 грн. судового збору.

В частині простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна у сумі 319 500,00 грн., 49 200,00 грн. несплаченої відсоткової винагороди за користування майном провадження у справі закрито.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився в частині задоволення позовних вимоги, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати частково - в частині задоволених позовних вимог та в цій частині, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 74 294 895,82 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 48 489 508,32 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користуванням майном та 18 536 178,67 грн. пені - відмовити.

Перевіривши апеляційну скаргу на предмет відповідності її форми та змісту вимогам Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Так, заявником доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги не подано, а заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору із посиланням на скрутний матеріальний стан відповідача.

Розглянувши зазначене клопотання, суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено вичерпний перелік умов, за яких судом може бути реалізовано його право на відстрочення або розстрочення учаснику справи сплати судового збору. В заявленому клопотанні таких обставин апелянтом, не наведено.

З правового аналізу вказаної норми права вбачається, що для юридичних осіб відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору можливе лише за умов, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, проте у даній справі предмет позову - інший.

За викладеного, суд дійшов висновку по відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги та про його відхилення, оскільки заявником обставин, які можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору не наведено.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Судом враховується, що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Оскільки скаржник не подав доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а його клопотання про відстрочення сплати судового збору відхилено, апеляційна скарга визнається такою, що оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, що є підставою для залишення її без руху в порядку статті 174 та у відповідності з приписами частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що з урахуванням положень Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання апеляційної скарги у даному випадку становить 925 050,00 грн.

За викладеного, апеляційна скарга залишається без руху, а заявникові надається час для усунення вищевказаних недоліків шляхом сплати судового збору у зазначеному розмірі та надання доказів такої сплати на адресу суду.

Крім того, апеляційна скарга подана 10.09.2019 року, тобто - заявником пропущено строк на подання апеляційної скарги та подано заяву про поновлення такого процесуального строку. В обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник посилається на скрутне матеріальне становище відповідача станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Розглянувши вказану заяву відповідача, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд враховує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Розглянувши клопотання скаржника, суддя-доповідач дійшов висновку, що підстави, вказані у клопотанні, не є поважними, оскільки відповідач був обізнаний про наявність рішення, а також міг ознайомитись з його змістом у Єдиному державному реєстрі судових рішень. При цьому, скрутне матеріальне становище, як вказує і сам заявник, існує на підприємстві і станом на сьогодні, що не завадило відповідачу звернутись до суду із даною апеляційною скаргою.

Відповідно до частини 3 статті 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження та без належного обґрунтування пропуску такого строку.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без руху на підставі статті 260 ГПК України та встановити десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги та вказати інші підстави для поновлення строку.

Керуючись статтями 74, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя-доповідач

УХВАЛИВ:

1. Заяву про відстрочення сплати судового збору залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу залишити без руху.

3. Апелянту - усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом сплати відповідної суми судового збору за подання апеляційної скарги та надання доказів такої сплати на адресу суду, а також зазначення інших (ніж вказаних у поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження) підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

4. Роз`яснити, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту або у відкритті апеляційного провадженя буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач В.І. Сіверін