ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/71/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О.,

Секретар судового засідання Кисельов Є.О.

Представники сторін:

від відповідача: Радова С.О., довіреність №1900/08-01/10-03-16 від 21.11.2018р., представник;

від позивача: Мудрак Д.В., ордер серія ЗП№085568 від 23.09.2019 р., адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АМБАР ЕКСПОРТ БКВ на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2019, повне рішення складено та підписано 12.03.2019, суддя Боєва О.С., у справі №908/71/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АМБАР ЕКСПОРТ БКВ, м.Запоріжжя,

до відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м.Запоріжжя,

про стягнення суми 12818,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АМБАР ЕКСПОРТ БКВ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, про стягнення суми 12818,71грн. майнової шкоди, завданої незаконним рішенням відповідача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2019 у справі №908/71/19 у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, з апеляційною скаргою звернувся позивач, якою останній просить суд скасувати повністю рішення Господарського суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу розглянути за участі представника позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами.

За твердженням скаржника, через неправомірні дії Відповідача Позивач частину бюджетного відшкодування у розмірі 1 228 179,00 грн. отримав лише 05.09.2018 року та був позбавлений можливості користуватись цими грошовими коштами у період з 15.01.2018 року по 05.09.2018 року.

Під час планування свого бюджету на поточний рік, Позивач розраховує в тому числі на грошові кошти, які він має своєчасно отримати за рахунок бюджетного відшкодування податку на додану вартість, адже таке відшкодування гарантується державою.

Проте, не отримавши своєчасно бюджетне відшкодування ПДВ за жовтень 2017 року, Позивач, вичерпавши наявні фінансові запаси, для покриття дефіциту оборотних коштів, який утворився внаслідок невідшкодування ПДВ в розмірі 1 228 179,00 грн., 23 липня 2018 року змушений був звернутись до банку для отримання додаткового траншу в розмірі 46 440,00 дол. США, що за курсом НБУ на день отримання становило 1 228 156.00 грн. та отримав можливість його повернути лише 05.09.2018 року після отримання із бюджету суми бюджетного відшкодування ПДВ, яке відбулось 05.09.2018 року.

Таким чином, з липня по вересень 2018 року Позивач був змушений сплачувати додаткові проценти за користування кредитом. Відповідно до довідки від 07.11.2018 року №99745-19-230387, виданої АТ «АЛЬФА-БАНК», всього за період з 23.07.2018 року по 05.09.2018 року Позивачем було сплачено кошти в сумі 449,89 дол. США (що в гривневому еквіваленті складає 12 818,71 грн.), як відповідну плату за користування кредитом, в той час як належні йому кошти не повертались з державного бюджету через неправомірні дії Відповідача.

Протиправні дії Відповідача призвели до того, що Позивач протягом восьми місяців був позбавлений можливості користуватись належними йому коштами, залучати кредитні кошти та сплачував зайві грошові кошти у вигляді процентів на неповернену суму бюджетного відшкодування. Загальна сума завданих Позивачу збитків від неправомірних дій Відповідача становить 12 818,71 грн., яка складається з виплачених процентів за користування кредитними грошовими коштами.

Як зазначено скаржником, судом першої інстанції застосовані загальні норми законодавства, в той час як застосуванню підлягали спеціальні норми цивільного та податкового кодексів: ст. 1173 ЦК України та п.21.3 ПК України.

За твердженням скаржника, саме протиправні дії Відповідача, які полягають у прийнятті неправомірного податкового повідомлення-рішення, призвели до того, що Позивач протягом восьми місяців був позбавлений можливості користуватись належними йому грошовими коштами, змушений був залучати кредитні кошти та сплачував зайві грошові кошти у вигляді процентів на неповернену суму бюджетного відшкодування.

Як зауважено скаржником, Позивач був змушений звернутись до банку вже після того, як незаконними діями Відповідача Позивачу фактично було заблоковано отримання належних йому кошів. Кредит було отримано Позивачем саме у тій сумі, на яку протиправним податковим повідомленням-рішенням йому було зменшено суму бюджетного відшкодування і повернуто кредит було в день повернення Позивачу суми бюджетного відшкодування за рахунок цих коштів.

Отже, на думку скаржника, є очевидним факт наявності причинного зв`язку між діями Відповідача (прийняття незаконного податкового повідомлення-рішення) та спричиненою Позивачу шкодою (сплата зайвих процентів за користування кредитом).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд залишити в силі рішення Господарського суду у справі, в задоволені апеляційної скарги - відмовити повністю.

Зокрема, відповідачем зазначено: відсутня протиправність дій Головного управління ДФС у Запорізькій області по відношенню до ТОВ «Амбар Експорт БКВ» (як на тому полягав Позивач у позовній заяві), оскільки контролюючий орган діяв відповідно до вимог і у спосіб визначений чинним законодавством; необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою; необхідно зазначити, що Позивачем в обґрунтування своєї позиції, а також до матеріалів позовної заяви не додано на підставі яких доказів (баланс, звіт про фінанси результати тощо) підприємство вимушено було використати додаткові кредитні кошти для забезпечення господарської діяльності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2019 колегією суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В.. судді: Білецька Л.М., Пархоменко Н.В. відкрито апеляційне провадження у справі в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Чус О.В., судді: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2019, у зв`язку з лікарняним судді Пархоменко Н.В.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Чус О.В., судді: Кузнецов В.О., Вечірко І.О, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2019, у зв`язку з відпусткою судді Білецької Л.М., судді Верхогляд Т.А.

Під час дослідження матеріалів справи, та враховуючи клопотанням скаржника про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання скаржника про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.08.19 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю АМБАР ЕКСПОРТ БКВ про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи задоволено. Призначено справу до розгляду на 24.09.2019 на 10:00 годин.

24.09.19 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено місцевим судом, 20.11.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю АМБАР ЕКСПОРТ БКВ до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області засобами телекомунікаційного зв`язку було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2017 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування в розмірі 38 621 917,00 грн.

10.01.2018 за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ АМБАР ЕКСПОРТ БКВ з питання достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2017 року, ГУ ДФС у Запорізькій області було складено Акт № 12/08-01-12-02/40921939, відповідно до якого відповідачем були встановлені порушення ТОВ АМБАР ЕКСПОРТ БКВ податкового законодавства. В результаті чого, завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за жовтень 2017 року на суму ПДВ 1 228 179,00 грн.

На підставі вказаного Акту, 31.01.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 1 228 179,00 грн. та визначено штрафні санкції у розмірі 307 044,75 грн.

Решту суми бюджетного відшкодування позивач вказує, що отримав 15.01.2018.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №808/919/18 залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2018, рішення-повідомлення № від 31.01.2018 визнано протиправним та частково скасовано, а саме у розмірі 1 520 248,53 грн. з яких основна сума 1 216 199,09 грн., штрафні санкції 304 049,53 грн.

05.09.2018 сума бюджетного відшкодування у розмірі 1 228 179,00 грн. була повернута відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, що також не заперечується позивачем.

Позивач вказує, що неотримавши своєчасно бюджетне відшкодування ПДВ за жовтень 2017 року, вичерпавши наявні фінансові запаси, для покриття дефіциту оборотних коштів 23.07.2018 він звернувся до банку для отримання траншу в розмірі 46 440,00 дол. США, що за курсом НБУ на день отримання становило 1 228 156,00 грн. Кредитні кошти позивач зміг повернути лише після отримання із бюджету суми відшкодування ПДВ, яке відбулося лише 05.09.2018. У зв`язку з чим, з липня по вересень 2018 року позивач був змушений сплачувати додаткові проценти за користування кредитом.

Вказана сума позивачем заявлена до стягнення з відповідача як сума понесених збитків від неправомірних дій відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 56 Конституції України, ст.ст. 22, 1173, 1174 ЦК України, абз. 2 п. 200.10., п. 200.12, п. 200.13 ст. 200, п. 21.3 ПК України.

Як встановлено ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має Позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди потрібна наявність, зокрема, таких елементів складу правопорушення: шкідливість результату протиправної поведінки (шкоди) та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, яка є обов`язковою умовою відповідальності та передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Отже, за твердженням позивача заявлена до стягнення сума шкоди у розмірі 12 818,71грн. складається з витрат зі сплати процентів за користування кредитом, який позивач був змушений взяти, у зв`язку з неотриманням з державного бюджету частини бюджетного відшкодування ПДВ.

Проте, за висновками суду першої інстанції, які поділяє колегія суддів, позивачем не доведено, що саме, у зв`язку з прийняттям ГУ ДФС у Запорізькій області рішення-повідомлення № від 31.01.2018, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ, позивач був змушений залучати кредитні кошти та сплачувати проценти. Саме лише посилання позивача на договір про відкриття кредитної лінії № 41-МВ/18 від 26.06.2018 та наявність правовідносин за ним, не є належним доказом наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою і, відповідно, її розміром.

Згідно зі ч.3 ст.13, ст.77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017р.), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, колегією суддів враховано, що позивач не погоджуючись з прийнятим ГУ ДФС у Запорізькій області рішенням про зменшення бюджетного відшкодування ПДВ, оскаржив його в судовому порядку. Вказане рішення-повідомлення було визнано протиправним та скасовано.

Відповідно до абз. 2 п. 200.15. ст. 200 ПК України після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Відповідачем відповідно до абз. 2 п. 200.15. ст. 200 ПК України було внесено постанову апеляційної інстанції про скасування рішення-повідомлення № від 31.01.2018 до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та 05.09.2018 повернуто на рахунок відповідача суму бюджетного відшкодування в розмірі 1228179,00 грн.

Таким чином, відповідач діяв відповідно до вимог чинного заонодавства.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях ГПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АМБАР ЕКСПОРТ БКВ залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2019 у справі №908/71/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 25.09.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов