ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1538/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 року (суддя Проскуряков К.В., повне рішення складено 23.07.2019 року) у справі №908/1538/19

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55)»

про стягнення 1 348,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулось Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з позовною заявою до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» про стягнення 1 348,45 грн., у тому числі: основного боргу у сумі 0,03 грн., пені у розмірі 1 006,43 грн., 3 % річних у сумі 103,14 грн. та інфляційних витрат на суму 238,85 грн. за неналежне виконання договору купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 року в частині оплати за одержаний газ.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу в частині оплати природного газу в сумі 0,03грн.

Рішенням господарського суду позов задоволено частково стягнуто з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість в сумі 0 грн. 06 коп., з яких: основна заборгованість у сумі 0 (нуль) грн. 03 коп., 3 % річних за період з 01.12.2016 року по 12.02.2019 року у розмірі 0 (нуль) грн. 02 коп., інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року у розмірі 0 (нуль) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 0 (нуль) грн. 08 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні 1 348,39 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення 1 348, 39грн.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- відмовляючи частково в задоволені позову, суд неправомірно посилається на ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії»:

- списання заборгованості згідно ч.3 ст.7 закону є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст.1 Закону, а дія закону розповсюжується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст.2 Закону;

- матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості; матеріали справи не містять необхідних документів про включення до реєстру, вони не надавалися відповідачем та не досліджувалися судом;

- станом на 30.11.2016 року існував основний борг, а тому факт існуванння заборгованості по договору виключає застосування ч.3 ст.7 Закону;

- відповідачем не надано жодних копій ліцензій зі здійснення відповідного виду діяльності, і судом не досліджувалось дане питання всупереч вимогам ст.2 Закону.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач), суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О. від 27.08.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрите апеляційне провадження у справі № 908/1538/19. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Як встановлено рішенням господарського суду і вбачається з матеріалів справи, 10.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавцем) та Державним підприємством «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» (відповідно до статутних документів відповідача перейменовано в Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)» - (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13.

Відповідно до п. 1.1 договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2014 року, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до п. 3.1.2. договору, покупець до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Відповідно до п. 3.2. договору, приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більше як на 5,0 (п`ять) відсотків. При необхідності відступу від середньодобової норми Продавцем і Покупцем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками.

Пунктом 3.3 договору закріплено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У пункті 3.4. договору зазначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Ціна за газ встановлена розділом 5 Договору.

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Відповідно до п. 11 договору договір набуває чинності з дат підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Матеріали справи свідчать також і про те, що в подальшому сторонами за вказаним договором були укладені додаткові угоди до договору № 1 від 28.01.2014 року, № 2 від 30.04.2014 року, № 3 від 27.05.2014 року, № 4 від 13.06.2014 року, № 5 від 19.09.2014 року, № 6 від 24.11.2014 року, № 7 від 12.12.2014 року, відповідно до яких змінювалась ціна газу визначена сторонами в розділі 5 договору Згідно з п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2014, відповідач використав природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, проте розрахунки здійснював несвоєчасно, проти чого відповідач не заперечує.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 року позивач передав у власність відповідачу протягом січня грудня 2014 природний газ на загальну суму 91 078,19 грн., що підтверджується представленими в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідач в порушення умов договору оплату за отриманий природний газ в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого станом на 12.02.2019 року сума заборгованості відповідача за договором № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 року складає 0,03 грн. (а.с.35-67).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Крім основної заборгованості позивачем нарахвано та заявлено до стягнення пеню в сумі 1 006,43 грн., 3 % річних в сумі 103,14 грн. та інфляційні втрати в сумі 238,85 грн.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 названого Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приймаючи рішення, господарським судом було враховано, що з 30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії (далі - Закон України № 1730-VIII).

В преамбулі Закону України № 1730-VIII зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Як вбачається з договору, газ відповідачу поставлявся для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами. Отже відповідач, відповідно до ст..1 Закону України «Про теплопостачання» є теплогенеруючою організацією.

Доказів зворотнього позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, імперативною нормою ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII встановлено заборону нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних з дня набрання чинності цим Законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання цим Законом чинності.

Заборона нарахування пені, 3 % річних та втрат від інфляції за змістом ч. 3 ст. 7 вказаного Закону застосовується з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 30.11.2016. Вказаною частиною 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, зарахування окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом та використання придбаного газу для виробництва в тому числі для теплової енергії. Виконання цієї норми також не потребує включення такого підприємства до Реєстру.

Матеріалами справи підтверджується, що останні платежі в погашення заборгованості за договором № 705/14-БО-13 від 10.12.2013 відповідачем здійснені 05.02.2015 на суму 25 632,29 грн., 19.02.2015 на суму 183,53 грн. та 25.02.2015 на суму 7 519,93 грн.

Отже, станом на 30.11.2016 - на дату набрання чинності Законом України №1730-VIII, заборгованість відповідача за використаний природний газ для виробництва теплової енергії складала 0,03 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів підтримує висновок господарського суду стосовно необхідність здійснення розрахунку 3 % річних, пені та інфляційних витрат саме на залишок вказаної суми заборгованості.

Господарським судом було здійснено перерахунок пені, 3 % річних та інфляційних витрат відповідно до дійсної суми заборгованості, внаслідок чого обгрунтовано задоволено позовні вимоги частково, а саме: 3 % річні за період з 01.12.2016 по 12.02.2019 в сумі 0,02 грн. та інфляційні втрати за період з грудня 2016 по лютий 2019 в сумі 0,01 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЦК України в разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин даної справи, якими підтверджується наявність заборгованості відповідача в сумі 0,03грн., не звернення позивача до відповідача протягом тривалого часу з вимогою погашення залишку боргу та нарахування позивачем при наявності цієї незначної заборгованості пені в сумі 1 006,43 грн., 3 % річних у сумі 103,14 грн. та інфляційних витрат на суму 238,85 грн. можна розцінювати як зловживання своїм правом з метою завдати шкоди майновим інтересам відповідача.

Доводи скаржника не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З наведених підстав апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити без змін.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті Позивачем судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст..269, 270, 275, 276, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 року у справі №908/1538/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17.09.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В. Березкіна