ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2019 справа № 914/706/19

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамара», м. Львів
про:розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Струк Н.Р.

За участю представників:

від позивача: Чернобай С.С. - представник;

від відповідача: Константинова Т.М. - директор.

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамара» про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Ухвалою суду від 22.04.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.05.2019р.

15.05.2019 р. відповідачем на розгляд суду подано заяву про перенесення підготовчого засідання (вх. № 19784/19) для надання можливості виконати вимоги попередньої ухвали суду.

Ухвалою суду від 15.05.2019 р. відкладено підготовче засідання на 27.05.2019 р.

27.05.2019 р. відповідачем на розгляд суду подано відзив на позовну заяву (вх. № 21777/19), в якому просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 27.05.2019 р. суд продовжив підготовче провадження у даній справі на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 26.06.2019 р.

Ухвалою суду від 26.06.2019 р. підготовче засідання відкладено на 07.08.2019 р.

05.08.2019 р. від представника позивача на розгляд суду надійшла відповідь на відзив відповідача (вх. № 31936/19).

Ухвалою суду від 07.08.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/706/19 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 21.08.2019 р. Ухвалою суду від 21.08.2019 р. розгляд справи відкладено на 04.09.2019 р.

В судове засідання 04.09.2019 р. з`явилися представник позивача та директор відповідача, надали пояснення по суті спору. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечила повністю.

1. Описова частина рішення.

1.1. Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного між Управлінням комунального майна (функції та повноваження якого на даний час виконує Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамара» (орендар) 19.08.1998р. Договору оренди нежитлових приміщень № 2377 (далі - договір) відповідачем, як орендарем, при укладенні договору взято на себе ряд зобов`язань, в тому числі використовувати обАєкт оренди відповідно до його призначення та умов договору (п. 15.2. договору). Згідно із п. 2 договору призначення орендованих приміщень під кафе.

Позивач вказує, що 06.02.2019 р. позивачем, як орендодавцем, з метою перевірки дотримання умов договору було проведено перевірку приміщення, що перебуває в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамара», розташованого за адресою: м Львів, вул. Івана Франка, 6 та складено Акт проведення перевірки № 16-нп/19 від 06.02.2019 р., який підписано головним спеціалістом позивача та директором ТзОВ «Тамара». Так, перевіркою встановлено, що приміщення під індексами « 2» та « 2-а» - коридори; приміщення під індексом « 1» використовує ТзОВ «Міміно-захід» для магазину-пекарні випічки приміщення під індексами «XVI», «XVII», «XІІІв», «XXII» та «XIV» використовує ТзОВ «Тамара» для кухні, яка обслуговує кафе: приміщення під індексами «XIX», «XVIII» та «ХІІІб» на момент проведення обстеження зачинені, в результаті чого встановити фактичне цільове використання даних приміщень не вдалося, проте, згідно усної інформації, наданої представником орендаря дані приміщення використовуються як склади: приміщення під індексами «XIII» та «ХІІІа» використовує ПТ «Ломбард-капітал Дерецький і компанія» для ломбарду; на момент проведення обстеження доступ до приміщень під індексами «II», «III», «IV», «XII» та частини приміщенні під індексом «ХХІІ» був відсутній, в результаті чого встановити фактичне цільове використання даних приміщень не вдалося, проте, згідно усної інформації, наданої представником орендаря дані приміщення використовуються як склади. Крім того, позивач зазначає, що на момент проведення обстеження у орендаря відсутній договір страхування, а приміщення не відповідають технічній документації. Перевірка супроводжувалась фотофіксацією. Позивач вказує, що перевірка проводилась в присутності директора ТзОВ «Тамара» ОСОБА_1 , яка, підписавши акт, погодилась із результатами перевірки.

Отже, позивач вважає, що зазначені порушення умов договору оренди є достатніми підставами для розірвання договору оренди в судовому порядку, обгрунтовуючи свої позовні вимоги ст. ст. 651, 783 Цивільного кодексу, ст. ст. 10, 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Тому, враховуючи наведені обставини, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, як орендарем, своїх зобов`язань, позивач просить розірвати договір оренди та виселити відповідача з орендованих нежитлових приміщень загальною площею 166,3 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 6.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений за подання даного позову судовий збір.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідачем 27.05.2019 р. подано відзив на позовну заяву. Відповідач просить в задоволенні позовних вимг відмовити повністю. Зокрема, у відзиві зазначає, що відповідач постійно проводить страхування орендованого майна, на підтвердження чого долучає копію останнього договору страхування, який був укладений 12.11.2018 р. з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Вказує, що оскільки перевірка проводилася без повідомлення відповідача, останній не міг представити договір страхування у момент самої перевірки.

Відповідач стверджує, що ніколи не передавав свої договірні орендні зобов`язання іншим юридичним чи фізичним особам. Зазначає, що ТзОВ «Тамара» має договірні відносини з іншими особами, які стосуються лише рухомого майна, що знаходиться у приміщеннях і є у власності Відповідача.

Стосовно оплати орендної плати відповідач звертає увагу, що у нього заборгованості по оренді приміщень немає, а, навпаки, є значна сума переплати орендних платежів.

Відповідач також зазначає, що за час оренди приміщень суттєво покращив за власний кошт елементи приміщення (підлогу, вікна, двері), які прийшли до аварійного стану, замінив інженерні конструкції (електрика, газопостачання, водопостачання та водовідведення). Це вказує на те, що орендар зберігав та покращував орендовані приміщення, при цьому звертає увагу і на те, що орендовані приміщення пов`язанні з приміщеннями, які є у власності відповідача.

Щодо призначення приміщення під кафе зазначає, що за виробничою ознакою заклади ресторанного господарства поділяються на такі, що мають власне виробництво, і такі, що не мають його. Приміщення у закладах ресторанного господарства поділяються на приміщення: залу, вестибюлю, туалетної кімнати, виробничі приміщення, складів, замовлень і т. д. Тому, вважає, що «Призначення приміщень - під кафе», запис п. 2 Договору має ширше значення, ніж зазначено у Акті № 16-нп/19 від26.02.2019 р.

Також у відзиві вказує, що у позові зазначається, що ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» виготовило «актуальний технічний паспорт на об`єкт оренди інв..М925 станом на 08.02.2019 р.», але, на думку відповідача, немає пояснення у чому проявляється актуальність. Також зазначає, що якщо Позивач вважає, що відбулися зміни у складі орендованого майна, то потрібно зазначити у чому ці зміни проявилися і чи ці зміни стосуються капітальних споруд і чи це призводить до внесення змін до складу орендованого майна.

Враховуючи наведене, відповідач вважає надуманим твердження позивача, про те, що передане в оренду приміщення використовується всупереч договору. Тому просить в задоволенні позову відмовити.

1.3. Позивачем 05.08.2019 р. подано відповідь на відзив відповідача, в якому зазначає, що викладені у відзиві заперечення не спростовують підстав позову, а деякі доводи не стосуються предмету доказування. Так, у відзиві багато уваги приділено питанню розрахунків за спірним договором, де відповідач зазначає, що не має заборгованості з орендної плати. Проте, позивач вказує, що підставою позову заявлено не наявність заборгованості з орендної плати, а передача без дозволу орендодавця частини об`єкта оренди у користування іншим особам та використання приміщення всупереч визначеному договором цільовому призначенню. Позивач стверджує, що в частині об`єкта оренди розміщено магазин-пекарня, ломбард та склади, а факт користування частини об`єкта оренди іншими особами, зокрема ТзОВ «Міміно-захід», ПТ «Ломбард-капітал Дерецький і компанія» підтверджується актом перевірки, підписаним директором ТзОВ «Тамара» ОСОБА_2 Т ОСОБА_3 , наданими фотоматеріалами.

Позивач стверджує, що для реалізації права вимагати розірвання договору вирішальне значення має не факт наявності укладених договорів оренди між орендарем та третіми особами, а сам факт передачі майна в користування іншій особі.

2.Мотивувальна частина рішення:

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом:

Між Управлінням комунального майна (функції та повноваження якого на даний час виконує Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамара» (орендар) 19.08.1998р. Договору оренди нежитлових приміщень № 2377 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування нежитлові приміщення загальною площею 222,8 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 6. , що знаходяться на балансі Львівського комунального підприємства «Затишне» (балансоутримувач) і належить територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності на приміщення (п.1.1. договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тамара» уклало з Представництвом Фонду державного майна України в м. Львові 30.09.1997р. Договір купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщень) за № 403-А (1006), згідно якого товариство стало власником нерухомого майна загальною площею 52,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 І. АДРЕСА_1 , 6, а саме: нежитлові приміщення №№8-3,8-4,8-5 першого поверху площею 52.8 кв.м.

Між Управлінням комунального майна (функції та повноваження якого на даний час виконує Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамара» (орендар) 19.08.1998р. укладено Додаток № 1 до договору оренди нежитлових приміщень № 2377, відповідно до якого згідно заяви від орендаря, акту прийому-передачі від 30.09.1997 р. та договору купівлі-продажу приміщення № 403-А (1006) від 30.09.1997 р., вилучено площу 52,8 кв.м.; в оренді залишилась площа 1 поверху 38,8 кв.м. та площа підвалу 131,2 кв.м.

Договір укладений на термін до 21.12.2006 р., тобто на 10 років та неодноразово продовжувався на тих самих умовах на той самий термін і є діючим до 25.12.2026 року.

Цільове призначення орендованих приміщень - під кафе (п. 2 договору).

Відповідно до п. 15.2. договору орендар зобов`язаний користуватися приміщеннями (спорудами, будівлями) згідно з договором оренди за їх призначенням. Згідно із п. 15.3. договору орендар зобов`язаний зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його пошкодженню та руйнуванню. Орендар зобов`язаний забезпечити страхування взятого в оренду майна (п. 15.5. договору).

Відповідно до п. 16 договору орендар не має права без згоди орендодавця передавати договірні зобов`язання іншій юридичній або фізичній особі; здавати приміщення (споруду, будівлю) у суборенду; проводити будь-які, зміни, ремонт та перепланування об`єкта оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою перевірки додержання умов Договору 06.02.2019 р. працівником Управління комунальної власності було проведено обстеження нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою м. Львів, вул І. Франка, 6 та перебувають в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамара», про що складено акт від 06.02.2019 № 16- нп/19. В даному акті зазначено, що перевіркою встановлено, що приміщення під індексами «2» та « 2-а» - коридори; приміщення під індексом « 1» використовує ТзОВ «Міміно-захід» для магазину-пекарні випічки; приміщення під індексами «XVI», «XVII», «XІІІв», «XXII» та «XIV» використовує ТзОВ «Тамара» для кухні, яка обслуговує кафе; приміщення під індексами «XIII» та «ХІІІа» використовує ПТ «Ломбард-капітал Дерецький і компанія» для ломбарду; на момент проведення обстеження доступ до приміщень під індексами «II», «III», «IV», «XII» та частини приміщенні під індексом «ХХІІ» був відсутній, в результаті чого встановити фактичне цільове використання даних приміщень не вдалося, проте, згідно усної інформації, наданої представником орендаря дані приміщення використовуються як склади.

Таким чином, посилаючись на вказаний акт обстеження нежитлового приміщення, позивач вважає, що оскільки відповідачем порушено істотні умови договору, так як орендовані приміщення використовуються не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, тому слід розірвати укладений з відповідачем договір та виселити відповідача з орендованих приміщень.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3842,00 грн. сплаченого судового збору.

2.2. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають з оренди комунального майна. Дані правовідносини врегульовано відповідним договором між сторонами, нормами Глави 58 Цивільного кодексу України, Законом України Про оренду державного та комунального майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом, між Управлінням комунального майна (функції та повноваження якого на даний час виконує Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамара» (орендар) 19.08.1998 р. укладено Договір оренди нежитлових приміщень № 2377 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування нежитлові приміщення загальною площею 222,8 кв.м., які розташовані за адресою: м. Львів, вул. І. Франка, 6, що знаходяться на балансі Львівського комунального підприємства «Затишне» (балансоутримувач) і належать територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності на приміщення (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2 договору призначення приміщень під кафе.

Організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Львова, визначені в Положенні про оренду майна територіальної громади міста Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 р. № 897 (далі - Положення).

Відповідно до п. 6.2. Положення Управління комунальної власності департаменту економічної політики проводить облік орендних платежів та слідкує за використанням майна способом проведення планових перевірок, але не частіше одного разу на рік.

Контроль за виконанням умов договору оренди комунального майна покладається на орендодавця та балансоутримувача (п. 6.3. Положення).

Пунктом 6.4. Положення передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання орендарем зобов`язань за договорами оренди, що встановлюються за результатами планових перевірок, та/або якщо інформація отримана відповідно до пункту 4.2.2, орендодавець комунального майна зобов`язаний вживати заходи для дострокового розірвання договору оренди на підставах та у порядку, встановлених законодавством України. Заходи для дострокового розірвання договору вживаються у разі виявлення і належного підтвердження фактів нецільового використання об`єктів оренди, передання об`єкта оренди в суборенду без згоди орендодавця, наявності заборгованості зі сплати орендної плати протягом 3 місяців підряд і більше, невикористання об`єкта оренди, якщо таке невикористання створює загрозу його пошкодженню чи знищенню.

Згідно із п. 4.2.2. Положення підприємства, організації, установи, які є балансоутримувачами майна комунальної власності, здійснюють оперативний контроль за використанням майна користувачами. За результатами перевірки балансоутримувачі складають акти про проведення перевірки (встановленого взірця додаток 6) та скеровують їх в Управління комунальної власності. Своєчасно (у термін, який не перевищує 10 робочих днів) і у повному обсязі подають матеріали в Управління комунальної власності Департаменту економічної політики та районні адміністрації щодо орендарів (користувачів), які порушують умови договору оренди (користування) у частині цільового використання та утримання об`єктів оренди. Матеріалами у повному обсязі є письмові докази невиконання орендарями істотних умов за договорами оренди, у тому числі акти про нецільове використання об`єктів оренди, складені у встановленому порядку, з необхідними реквізитами, підписані уповноваженими особами.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено главою 20 Господарського кодексу України.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що порядок дострокового розірвання договору визначається положеннями статті 651 Цивільного кодексу України в сукупності зі спеціальними нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умовами Договору.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором, а частиною 3 цієї норми визначено, що у разі односторонньої відмови від договору повністю або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна, договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах господарському суду належить дослідити обставини належного чи неналежного виконання умов спірного договору його сторонами та вирішити спір із застосуванням наведених вище положень законодавства щодо критерію істотності порушень умов договору, що зумовлює для позивача необхідність довести, чого саме його було значною мірою позбавлено через порушення відповідного зобов`язання.

Враховуючи, що підставою розірвання договору визначено нецільове використання об`єкта оренди, позивачу необхідно довести, у чому полягає шкода, завдана територіальній громаді, та чим саме така обставина порушує чи обмежує права орендодавця, а відтак, чи буде це істотним порушенням умов договору оренди, що може потягнути його розірвання.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

На підтвердження обґрунтованості позову позивачем надано суду копію акту обстеження нежилих приміщень від 06.02.2019 № 16- нп/19, який підписано головним спеціалістом позивача. Суд звертає увагу на те, що в даному акті зазначено, що перевірка проводиться на підставі Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ухвали Львівської міської ради від 19.10.2006 № 219 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», ухвали Львівської міської ради від 07.06.2007 № 897 «Про врегулювання питань майна територіальної громади м. Львова», в складі комісії.

Слід зазначити, що комісія - це команда людей, відряджених з великої групи, створена спеціально для спостереження за виконанням поставленого завдання. Головною особливістю комісії є колективне виконання роботи. Таким чином, комісія обтяжує велику групу людей відповідальністю за належне виконання завдань, а колегіальні рішення спрямовані на запобігання порушень.

Як вбачається з матеріалів справи, акт проведення перевірки від 06.02.2019 р. № 16-НП/19 підписаний зі сторони орендодавця одноособово головним спеціалістом Колодчак Л.М. Також в акті не зазначено в зв`язку з чим проводилася дана перевірка, не додано ні графіку планових перевірок, ні будь-яких звернень.

Також до матеріалів справи позивачем додано фотоматеріали. Однак, суд оцінює критично вказані документи, оскільки з таких фотознімків не вбачається ані місця їх створення, ані особи, якою їх створено, а відтак останні не можуть вважатись належними та допустимими доказами у справі.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач всупереч положень п. 16 договору без згоди орендодавця передав нежитлові приміщення, які є предметом оренди, в користування іншим юридичним особам, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано суду доказів укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамара» будь-яких договорів суборенди.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 771 Цивільного кодексу України договором або законом може бути встановлений обов`язок наймача укласти договір страхування речі, що передана у найм.

Позивач стверджує, що на момент проведення обстеження у орендаря відсутній договір страхування. Однак, як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамара» та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова група» укладено договір страхування від 12.11.2018 р. № 05-1301-18-00030

Також не обгрунтовано належними доказами і твердження позивача про те, що орендоване приміщення не відповідає технічній документації.

Суд вважає за необхідне зазначити, що основною метою договору оренди та одним з визначальних прав орендодавця є саме своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на дату звернення позивача до суду з даним позовом позивачем сплачувалась орендна плата в повному обсязі, заборгованості з орендної плати за орендарем не обліковувалось, що підтверджує дотримання відповідачем свого визначального обов`язку за договором оренди та досягнення орендодавцем основної мети, з якою спірний договір укладався.

Отже, доводи позивача про істотне порушення відповідачем умов спірного договору не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, зокрема, не доведено, в чому саме полягає шкода, яка завдана органу місцевого самоврядування, а також яким чином порушуються права орендодавця/територіальної громади.

Навпаки внаслідок розірвання спірного договору можуть настати негативні наслідки для територіальної громади у вигляді ненадходження до місцевого бюджету орендної плати, яка справно сплачується відповідачем. Наразі, судом враховано, що ефективне використання нерухомого майна комунальної власності є основою динамічного розвитку адміністративно-територіальної одиниці, а орендна плата, в свою чергу, є одним з основних джерел наповнення

Враховуючи наведене, під час розгляду даної справи позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності істотного порушення відповідачем умов Договору. При цьому, доводи позивача про неналежне виконання орендарем обов`язку використовувати орендоване майно за цільовим призначення не підтверджують істотності порушення, зважаючи на дотримання орендарем інших обов`язків за договором, зокрема, обов`язку сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір в розмірі 3842,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 74-79, 123, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Сплачений судовий збір в сумі 3842,00 грн. покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.09.2019 р.

Суддя Артимович В.М.