ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2078/19

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Интелком" (м. Київ) до Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу Будівельно-монтажного управління №6 Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки) про стягнення 253244,07 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Дробот Ю.М. - директор (наказ №0108/16 від 22.08.2016); Стеців Р.І. - ордер серії ТР №054561 від 17.07.2019;

від відповідача: Кошкіна І.В. - довіреність від 12.11.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Интелком" (далі позивач) подало до суду позов про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу Будівельно-монтажного управління №6 Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" (далі відповідач) 253244,07 грн заборгованості, з яких: 197055,00 грн сума основного боргу, 15489,55 грн інфляційних збитків, 5774,89 грн 3% річних та 34924,63 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем було порушено грошове зобов`язання щодо належного виконання умов договору № 0203/18 від 01.03.2018.

Ухвалою від 20.08.2019 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 19.09.2019, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, однак не пізніше ніж у строк до 12.09.2019 (включно).

30.08.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 30.08.2019 вих. №2078/в та клопотання від 30.08.2019 вих. №2078/к про відкладення розгляду справи на іншу дату.

17.09.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 16.09.2019 вих. №1609/2019/1 та заява про зменшення позовних вимог від 16.09.2019 вих. №1609/2019/2.

18.09.2019 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь позивача на відзив від 2078/з від 18.09.2019.

В судовому засіданні 19.09.2019 за письмовою згодою всіх учасників процесу Господарський суд Київської області закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті, у зв`язку з чим оголосив протокольну ухвалу у справі.

Представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.09.2019 вих. №1609/2019/2 та відповіді на відзив від 16.09.2019 вих. №1609/2019/1.

Представник відповідача просив прийняти рішення у справі з урахуванням наданих суду усних пояснень, відзиву на позовну заяву від 30.08.2019 вих. №2078/в та заперечень на відповідь позивача на відзив від 2078/з від 18.09.2019. Зауважив, що у розгляді судом поданого ним клопотання від 30.08.2019 вих. №2078/к про відкладення розгляду справи не вбачає необхідності, у зв`язку із втратою викладеного в ньому прохання актуальності.

В процесі розгляду справи судом було розглянуто подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог від 16.09.2019 вих. №1609/2019/2 та прийнято її до розгляду з огляду на нижченаведене.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі до закінчення підготовчого засідання збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Як вбачається із заяви позивача про зменшення позовних вимог від 16.09.2019 вих. №1609/2019/2, останнім було зменшено ціну позову до 237716,60 грн, з яких 197055,00 грн основного боргу, 19575,92 грн пені, 5771,29 грн 3% річних та 15314,39 грн інфляційних втрат, за рахунок зміни періоду до нарахування суми пені та уточнення розрахунку суми інфляційних і річних.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача від 16.09.2019 вих. №1609/2019/2 до розгляду.

З огляду на викладене, спір вирішується з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, виходячи з нової ціни позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір №0203/18 (далі - договір), за умовами якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання надавати послуги по обслуговуванню локальної комп`ютерної мережі БМУ-6 ПАТ "Київметробуд", вузлів зберігання, пристроїв комутації і передачі даних, призначених для користувача робочих станцій (персональних комп`ютерів), периферійної техніки, з консультації персоналу щодо роботи з комп`ютерною технікою, а також представлення інтересів БМУ-6 ПАТ "Київметробуд" по взаємовідносинах з третіми особами, що виконують будь-які роботи з автоматизації виробничої діяльності БМУ-6 ПАТ "Київметробуд" на базі прикладного та системного програмного забезпечення, що використовується на призначених для користувача персональних робочих станціях (комп`ютерах) та консультаційні послуги по веденню бухгалтерського обліку в автоматизованій системі управління фінансово-економічної діяльності підприємства БМУ-6 ПАТ "Київметробуд".

Відповідно до п. 1.2 договору, повний перелік послуг виконавця, що надаються БМУ-6 ПАТ "Київметробуд", приведено в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

За п.п. 4.1 - 4.3 договору передбачено, що документом, що підтверджує надання послуг є акт здачі-приймання наданих послуг, який оформляється щомісячно і підписується представниками обох сторін.

Замовник протягом 3-х робочих днів з дня отримання акту здачі-приймання послуг зобов`язаний направити виконавцеві підписаний акт або мотивовану відмову від приймання послуг.

У разі мотивованої відмови замовника, сторонами складається двосторонній акт з переліком доопрацювань і термінів їх виконань.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору визначено, що після підписання обома сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, замовник протягом 10-ти банківських днів зобов`язаний сплатити повну вартість наданих послуг за поточний місяць.

Оплата наданих послуг проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

У відповідності до п. 2.1 договору сторони погодили, що щомісячна вартість послуг становить 18245,83 грн, окрім того ПДВ 20% - 3649,17 грн. Разом з ПДВ - 21895,00 грн, згідно з протоколом погодження договірної ціни (додаток №2).

За п. 7.1 договору передбачено термін дії договору: з 01.03.2018 до 28.02.2019, а в відносинах розрахунків, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як вбачається із позовної заяви, з метою виконання взятих на себе договірних зобов`язань, позивач за період з 30.03.2018 по 29.12.2018 надав відповідачу послуги, визначені п. 1.1 договору та додатком №1 до договору, доказом чого є підписані між сторонами акти виконаних робіт на загальну суму 197055,00 грн, однак відповідач отримані послуги не оплатив, претензію позивача від 23.07.2019 вих. №23 залишив без відповіді та задоволення.

За доводами позивача, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач всупереч умовам договору належним чином не виконав свого обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по оплаті основної суми боргу та нарахованих йому штрафних санкцій, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача, заявлені у позові, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, у період з 30.03.2018 по 29.12.2018 на виконання умов договору та додатків №№1,2 до нього позивачем було надано відповідачу послуг на загальну суму 197055,00 грн, про що свідчать підписані з обох сторін без зауважень акти наданих послуг: №46 від 30.03.2018, №67 від 27.04.2018, №88 від 31.05.2018, №103 від 27.06.2018, №120 від 31.07.2018, №137 від 31.08.2018, №147 від 28.09.2018, №163 від 31.10.2018 та №192 від 29.12.2018.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту п. 3.1 договору вбачається, що після підписання обома сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, замовник протягом 10-ти банківських днів зобов`язаний сплатити повну вартість наданих послуг за поточний місяць.

Таким чином, з урахуванням положень ст. ст. 254, 530 Цивільного кодексу України, п.3.1 договору та рішення Правління Національного банку України від 13.02.2018 №89-рш "Про регламент роботи системи електронних платежів Національного банку України та банківської системи України у зв`язку з перенесенням робочих днів у 2018 році", відповідач зобов`язаний був оплатити позивачу надані послуги за актами:

№46 від 30.03.2018 у строк до 13.04.2018,

№67 від 27.04.2018 у строк до 15.05.2018,

№88 від 31.05.2018 у строк до 14.06.2018,

№103 від 27.06.2018 у строк до 13.07.2018,

№120 від 31.07.2018 у строк до 14.08.2018,

№137 від 31.08.2018 у строк до 14.09.2018,

№147 від 28.09.2018 у строк до 12.10.2018,

№163 від 31.10.2018 у строк до 14.11.2018,

№192 від 29.12.2018 у строк до 16.01.2019.

Відповідач факт проведення господарських операцій на суму 197055,00 грн визнав, що підтверджується наданими в суді поясненнями та підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків на суму боргу у вищевказаному розмірі.

Приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільного їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи, що відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем у сумі 197055,00 грн та ця сума боргу підтверджена документально, отже суд вказує про обгрунтованість та законність вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 197055,00 грн основного боргу, оскільки за відповідачем рахується прострочення виконання грошового зобов`язання за договором.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині оплати наданих йому послуг, позивачем було нараховано відповідачу до відшкодування 19575,92 грн пені, 5771,29 грн 3% річних та 15314,39 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено у п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою ст. 232 ГПК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Водночас нормою ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Приписами п. 6.2 договору сторони погодили, що за порушення терміну оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше 5% від вартості несвоєчасно оплачених послуг.

З розрахунку позивача вбачається, що пеня (19575,92 грн) нарахована ним у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу, що виникла за неоплаченими актами наданих послуг №120 від 31.07.2018, №137 від 31.08.2018, №147 від 28.09.2018, №163 від 31.10.2018 та №192 від 29.12.2018, в межах річного строку позовної давності, заявленої відповідачем, в розрізі кожного акту окремо та з дотриманням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Здійснивши перерахунок пені по кожному акту наданих послуг окремо за період з моменту виникнення заборгованості по визначену позивачем дату - 09.08.2019, суд дійшов висновку, що нарахування пені позивачем проведено арифметично правильно, однак вимогу про її стягнення до суду позивачем заявлено без врахування обмежень, встановлених сторонами у п. 6.2 договору, щодо граничного розміру пені, можливого до нарахування та стягнення внаслідок порушення замовником терміну оплати наданих послуг.

За змістом ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, обмеживши можливість виконавцю послуги по нарахуванню замовнику пені лише розміром у 5% від вартості несвоєчасно оплачених послуг, що в даному випадку складають 197055,00 грн, суд дійшов висновку, що обгрунтовано заявлена до стягнення з відповідача сума пені становить 9852,75 грн (97055,00х5%), що є меншою від суми пені (19575,92 грн) нарахованої позивачем відповідачу згідно з поданого на розгляд суду розрахунку. Отже, у стягненні з відповідача 9723,17 грн пені слід відмовити за безпідставністю її нарахування.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до уточненого розрахунку штрафних санкцій, позивач просить стягнути з відповідача 5771,29 грн 3% річних та 15314,39 грн інфляційних втрат.

Суд встановив, що річні розраховані позивачем за період з 17.04.2018 по 09.08.2019 в розрізі кожного акту наданих послуг, за який виникла заборгованість, окремо, а інфляційні - за період квітня 2018 року по червень 2019 року.

При перевірці наданого позивачем розрахунку щодо обгрунтованості стягнення з відповідача суми річних та інфляційних, судом було встановлено, що позивачем вірно визначено початок періоду та суму, на яку здійснювалося їх нарахування.

При розрахунку інфляційних нарахувань судом було враховано, зокрема, постанову Пленуму ВГС України від 17.12.2013 №14, в якій роз`яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та річних, виходячи з вказаного позивачем періоду їх нарахування, суд вважає вимогу про відшкодування інфляційних втрат та річних у заявленій позивачем до стягнення сумі обґрунтованою та такою, що відповідає умовам договору і вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що відповідач доказів погашення заборгованості перед позивачем на суму 197055,00 грн та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав, наявність заборгованості визнав. Водночас позивач належними та допустимим доказами підтвердив в суді обгрунтованість та законність заявлених ним до відповідача позовних вимог.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 227993,43 грн, з яких: 197055,00 грн основного боргу, 9852,75 грн пені, 5771,29 грн 3% річних та 15314,39 грн інфляційних втрат. У стягненні з відповідача 9723,17 грн пені суд відмовляє, оскільки її заявлено до стягнення безпідставно.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується відшкодування інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс з огляду на укладений з адвокатом договір №1707/19 про надання правової допомоги від 17.07.2019, то господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 вищезазначеної статті Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписів ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід зазначити, що на обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката при підготовці даного позову до суду, позивачем було надано копію договору №1707/19 про надання правової допомоги від 17.07.2019 та додаток №1 до договору, копію акту здачі-приймання виконаних робіт, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 13.03.2017 серії ТР № 000164, копію ордеру серії ТР №054561 на надання правової допомоги та копію платіжного доручення №554 від 08.08.2019 на суму 8500,00 грн.

Оглянувши матеріали справи та оцінивши обсяг послуг, що були надані адвокатом позивачу при підготовці ним позову до суду та представленні інтересів позивача під час розгляду даної справи, зважаючи, що відповідачем не було подано до суду обгрунтованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі суми, що є меншою від заявленої позивачем до відшкодування, господарський суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн по даній справі є обґрунтованими та співрозмірними об`єму наданих і отриманих позивачем юридичних послуг, тому зважаючи на часткове задоволення судом заявлених у позові вимог, господарський суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачу, як і витрати по сплаті судового збору, за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 8152,35 грн (8500,00х95,91%).

Керуючись ст.ст. 74-79, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Интелком" до Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу Будівельно-монтажного управління №6 Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" про стягнення 237716,60 грн грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" (08135, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Чайки, вулиця Валентини Чайки, будинок 16, ) в особі відокремленого підрозділу Будівельно-монтажного управління №6 Публічного акціонерного товариства "Київметробуд" (08135, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Чайки, вулиця Валентини Чайки, будинок 16, код ЄДРПОУ ВП: 01389572) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Интелком" (04210, м.Київ, вулиця Кульженків сім`ї, будинок 35, ): 197055 (сто дев`яносто сім тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок основного боргу, 9852 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дві гривні) 75 копійок пені, 5771 (п`ять тисяч сімсот сімдесят одну) гривню 29 копійок 3% річних, 15314 (п`ятнадцять тисяч триста чотирнадцять) гривень 39 копійок інфляційних втрат, 3419 (три тисячі чотириста дев`ятнадцять) гривень 90 копійок судового збору та 8152 (вісім тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 35 копійок витрати на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 24.09.2019

Суддя В.М. Антонова