ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 910/9195/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 25.07.2019

про повернення позовної заяви

у справі №910/9195/19 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Вантажна транспортна компанія"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Центротранс"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Інноваційна транспортна компанія"

про визнання недійсним договору,

визнання неправомірним користування майном

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - АТ "Українська залізниця", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" (надалі - ТОВ "Вантажна транспортна компанія", відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Центротранс" (надалі - ТОВ "Центротранс", відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" (надалі - ТОВ "Інноваційна транспортна компанія", відповідач-3) про:

- визнання недійсним договору про надання послуг №07/16/11/01-Р від 11.07.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" та Публічним Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод";

- визнання неправомірним користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центротранс" напіввагонами позивача, переданими відповідачу-1 на виконання договору про надання послуг №07/16/11/01-Р від 11.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі №910/9195/19 повернуто без розгляду позовну заяву АТ "Українська залізниця" до ТОВ "Вантажна транспортна компанія", ТОВ "Центротранс", ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" про визнання недійсним договору, визнання неправомірним користування майном разом із заявою про усунення недоліків.

В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції зазначив, що поданий до суду позов АТ "Українська залізниця" підписаний особою, прізвище, ім`я, по-батькові якої не зазначено, не вказано її посадового становища, зазначено лише, що така особа є представником, проте, на якій правовій підставі вона має право діяти від імені позивача, у тому числі і здійснювати дії з підписання позову, не вказано.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі №910/9195/19 та передати дану справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду позивач вказує на те, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідностю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, а відтак позбавляє останнього на право доступу до правосуддя та створює штучні перепони в розгляді справи по суті.

Зокрема в апеляційній скарзі позивач зазначає про дотримання останнім вимог Господарського процесуального кодексу при зверненні з позовною заявою до місцевого господарського суду.

Також до апеляційної скарги позивачем долучено оригінал позовної заяви про визнання договору недійсним та визнання неправомірною передачу в користування вагонів з доданими додатками до неї.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9195/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2019.

Вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого п. 3 резолютивної частини зазначеної ухвали.

29.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зокрема зазначено про те, що місцевий господарський суд відповідно до вимог ст. 174 ГПК України ухвалив правильне рішення про повернення позовної заяви, відповідно просить суд апеляційної інстанції залишити скаргу АТ"Українська залізниця" без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2019, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 прийнято справу №910/9195/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 до провадження у зазначеному вище складі колегії суддів.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. Частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене, розгляд справи №910/9195/19 здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відповідності до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

При цьому, ч. 1 ст. 8 названого Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 12.07.2019 до Господарського суду міста Києва із позовом звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Центротранс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" про визнання недійсним договору про надання послуг №07/16/11/01-Р від 11.07.2016, укладеного між ПАТ "Українська залізниця" та ТОВ "Вантажна транспортна компанія", а також про визнання неправомірним користування ТОВ "Центротранс" та ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" напіввагонами позивача, переданими відповідачу-1 у користування за вказаним договором.

Ухвалою місцевого господарського суду позовну заяву АТ "Українська залізниця" повернуто без розгляду.

Так, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву керувався ч. 1 ст. 56, ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 162, п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема в мотивувальній частині судом зазначено, що поданий до суду позов АТ "Українська залізниця" підписаний особою, прізвище, ім`я, по-батькові якої не зазначено, не вказано її посадового становища, зазначено лише, що така особа є представником, проте, на якій правовій підставі вона має право діяти від імені АТ "Українська залізниця", у тому числі і здійснювати дії з підписання позову, не вказано. У матеріалах позову містяться довіреність від 29.04.2016 на ім`я представника Ділігодіна Є.В., довіреність від 19.02.2016 - на ім`я Кузнецова Є.М. та Повха Ю.І. , а також довіреність №Ц/3-45/117-19 від 04.04.2019 - на ім`я Кузьміної Г.А. на представництво інтересів АТ "Українська залізниця". Однак, яка саме особа з указаних представників, чи яка інша особа, підписала позов від імені АТ "Українська залізниця" суду невідомо.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України cторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позовна заява АТ "Українська залізниця" про визнання договору недійсним та визнання неправомірною передачу в користування вагонів, яка була подана до суду першої інстанції, підписана особою, прізвище, ім`я, по-батькові якої не зазначено, не вказано її посадового становища, зазначено лише, що така особа є представником.

Разом з тим, вказана вище позовна заява і додатки до неї прошиті, пронумеровані, на зворотньому боці пакету документів здійснено напис «Пронумеровано, прошнуровано та скріплено печаткою 109 аркушів», що засвідчений та підписаний адвокатом Кузьміною Г.А.

Усі копії доказів завірені підписом належного представника АТ «Укрзалізниця» - адвоката Кузьміної Г.А., зазначено її прізвище, ім`я, по-батькові, дату завірення копій.

Крім того, до позовної заяви додані завірені належним чином копії довіреності представника №Ц/3-45/117-19 від 04.04.2019, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Колегія суддів звертає увагу, що в нижній частині посвідчення адвоката України міститься відцифрований підпис адвоката Кузьміної Г.А., відповідно до вимог «Положення про зразки бланків та технічних описів посвідчення адвоката України, службового посвідчення адвоката України - члена органу адвокатського самоврядування України, члена Комітету, утвореного при Національній асоціації адвокатів України, посвідчення адвоката іноземної держави, помічника адвоката України», затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 23.04.2016 №119, що дозволяє ідентифікувати особу адвоката за його підписом.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з неприкладенням до позову всіх копій доказів, якими АТ «Укрзалізниця» підтверджує позовні вимоги, на виконання обв`язку сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, позивачем самостійно усунуто недоліки позовної заяви шляхом направлення заяви про усунення недоліків позовної заяви до Господарського суду міста Києва з прикладенням оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору та копій довіреностей від 19.02.2016 та 19.04.2016.

Дана заява про усунення недоліків підготовлена з дотриманням вимог статті 174 Господарського процесуального кодексу України - підписана представником АТ «Укрзалізниця», із зазначенням його посадового становища, прізвища, імя, по-батькові адвоката ( Кузьміна Ганна Анатоліївна ), що здійснює представництво в даній справі.

При цьому, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву зазначив: "22.07.2019 від АТ "Українська залізниця" надійшла ще одна заява про усунення недоліків поданого позову із додатковими матеріалами (хоча суд не вказував позивачу про необхідність усунення недоліків), яка була підписана тією ж особою."

Тобто повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції встановив, що остання підписана тією ж особою, що і заява про усунення недоліків - Кузьміною Ганною Анатоліївною .

Повертаючи позовну заяву та додані до неї документи позивачу, суд першої інстанції виходив з прямого посилання статті 174 Господарського процесуального кодексу України, в якій зазначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

При цьому, суд першої інстанції досліджуючи позовну заяву з доданими додатками до неї та заяву про усунення недоліків мав можливість встановити процесуальну дієздатність особи, підпис якої зазначено в позовній заяві.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Крім того, згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окремо суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Це означає, що суд не повинен підходити занадто формально до процесу та при першій ліпшій нагоді відмовлятися від розгляду спору, та таким чином фактично обмежувати право позивача на доступ до суду та розгляд його справи.

Враховуючи викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо наявності передбачених п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України підстав для повернення позову.

Приписами ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі №910/9195/19 підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд Господарському суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 271, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі №910/9195/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі №910/9195/19 скасувати.

3. Справу №910/9195/19 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Матеріали справи №910/9195/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 17.09.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай