ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" вересня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2800/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (представники на підставі ордерів);

від відповідачів: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Лагуна-Рені (65045, м.Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд.76, оф.6);

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Термінал Дунай (68800, Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188);

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Скарбниця Бессарабії (68800, Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, 188 б);

про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 13.12.2018 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю „Лагуна-Рені звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №3015/18) до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю „Термінал Дунай та Товариства з обмеженою відповідальністю „Скарбниця Бессарабії, в якій просить суд визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу ? майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв. м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188 б, від 16.08.2017 року, укладений між відповідачами у справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що саме ТОВ „Лагуна-Рені являється власником майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188 б, а відповідачі, зокрема, шляхом укладення оскаржуваного договору щодо належного позивачу майна, порушують його права. Водночас, позивач зазначає, що спірний договір не відповідає приписам вимог ч. 3 ст. 640 ЦК України та ч. 1 ст. 657 ЦК України та є недійсним.

Ухвалою суду від 17.12.2018 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2800/18 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

02.01.2019 року до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі (вх. ГСОО №100/19), згідно якого зазначає, що провадження у даній справі має бути закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про те, що позивач є власником відповідного майна, тоді як наразі розглядається спір про поновлення запису щодо права власності на нерухоме майно за ТОВ „Скарбниця Бессарабії Водночас, вказує, що за домовленістю відповідачів, договір купівлі-продажу до 31.12.2017 року між ними не укладено, але умови його виконувались. Таким чином,відповідач-2 вважає, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, то, за його думкою, відсутній предмет спору, адже наслідком спірного договору не став результат переходу права власності на частину нерухомого майна, до якого, відповідач-2 вважає, що позивач не має ніякого відношення.

10.01.2019 року до суду від відповідача-1 також надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, яке відповідач-1 обґрунтовує аналогічними підставами, що і відповідач-2.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, судом було відкладено підготовче засідання на 06.02.2019 року.

25.01.2019 року до суду від позивача надійшли заперечення вх. ГСОО №1559/19, згідно яких ТОВ „Лагуна-Рені щодо закриття провадження у справі заперечує, посилаючись на те, що припинення дії договору, який не було виконано сторонами не позбавляє сторони та третіх осіб, права та інтереси яких він порушує (зачіпає) на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

У судовому засіданні від 06.02.2019 року за результатами розгляду клопотань відповідачів про закриття провадження у справі, судом було відмовлено з підстав їх необґрунтованості, про що зазначено в протоколі судового засідання від 06.02.2019 року. При цьому, відмовляючи у закритті провадження у справі, суд виходив з того, що невиконання сторонами, навіть за їх домовленістю, спірного договору, не свідчить про відсутність предмету спору, оскільки предметом розгляду у даній справі є встановлення обставин його недійсності з моменту укладення.

Ухвалою суду від 06.02.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України строк підготовчого провадження було продовжено на 7 днів. Водночас, у судовому засіданні від 06.02.2019 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 25.02.2019 року.

25.02.2019 року до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи вх. ГСОО №3760/19, зазначене клопотання було задоволено судом, а відповідні докази долучені до матеріалів справи.

25.02.2019 року ОСОБА_3 , як директор ТОВ „Лагуна-Рені звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом, як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору до відповідачів: ТОВ „Лагуна-Рені, ТОВ „Термінал Дунай та ТОВ „Скарбниця Бессарабії, в якій просить суд визнати дійсним попередній договір укладений 16.08.2017р. між ТОВ „Скарбниця Бессарабії та ТОВ „Термінал Дунай щодо купівлі-продажу ? майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 25.02.2019 року, в порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України було відмовлено у прийнятті вказаної вище позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 18.03.2019 року.

11.03.2019р. ОСОБА_3 , як директором ТОВ „Лагуна-Рені до Господарського суду Одеської області подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.02.2019р. у справі №916/2800/18.

Ухвалою суду від 13.03.2019 року провадження у справі №916/2800/18 було зупинено до перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 25.02.2019р. у справі №916/2800/18 в порядку апеляційного провадження.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , як директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Лагуна-Рені та додані до неї документи було повернуто без розгляду. Крім того, даною постановою матеріали справи №916/2800/18 було повернуто до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року провадження у справі №916/2800/18 було поновлено з 22.04.2019 року та призначено розгляд справи по суті на 22.04.2019р.

22.04.2019 року до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (вх. ГСОО №7998/19), оскільки вважає, що позовна заява подана від імені ТОВ „Лагуна-Рені адвокатом В.Є ОСОБА_4 підлягає залишенню без розгляду в порядку п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, як така, що підписана особою, яка не має права її підписувати, оскільки документи щодо представництва інтересів ТОВ „Лагуна-Рені видані ОСОБА_5 .

За результатами розгляду зазначеного вище клопотання судом було залишено його без розгляду.

У судовому засіданні від 22.04.2019 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 13.05.2019р.

22.04.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшов запит вх. ГСОО №763/19 від Південно-західного апеляційного господарського суду на справу №916/2800/18, згідно якого, у зв`язку з надходженням до Південно-західного апеляційного господарського суду касаційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Лагуна-Рені" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року.

Ухвалою суду від 22.04.2019 року провадження у справі №916/2800/18 зупинено до перегляду ухвали Південно-Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року у справі №916/2800/18 в порядку касаційного провадження.

Ухвалою Верховного суду від 30.05.2019 року касаційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю Лагуна-Рені ОСОБА_3 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі № 916/2800/18 повернуто скаржнику.

18.07.2019 року до господарського суду Одеської області надійшли матеріали справи №916/2800/18.

Ухвалою суду від 23.07.2019 року поновлено провадження у справі № 916/2800/18 та призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на 05 серпня 2019 року о 14:30 год. Між тим, дане засідання не відбулося, оскільки 05.08.2019 року з 13 год. 30 хв. до 14 год. 40 хв. всі працівники та відвідувачі суду були евакуйовані з адміністративної будівлі, у зв`язку з проведенням ГУДСНС України в Одеській області спільно з ГУНП в Одеській області оперативно-розшукових заходів з приводу анонімного повідомлення про закладення вибухового приладу в адміністративній будівлі, про що господарським судом Одеської області складено довідку.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою суду від 05.08.2019 року розгляд справи було призначено на 21.08.2019 року

19.08.2019 року до суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання вх. ГСОО №16556/19, згідно якого заявник обґрунтовуючи не можливість бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 21.08.2019 року необхідністю бути присутнім у судовому засіданні по справі №916/641/18, просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату та не призначати судове засідання в період з 28.08.2019р. по 30.08.2019р.

У судовому засіданні у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи було відмовлено та оголошено перерву у розгляді справи до 03.09.2019 року.

У судовому засіданні 03.09.2019 року представники позивачів позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання 03.09.2019 року не з`явились, між тим, про розгляд справи повідомлялись ухвалами суду, які направлялись на їх адресу місцезнаходження, зазначену у відповідних витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Водночас, суд зазначає, відповідачами не було висловлено свою позицію щодо суті, однак враховуючи, що відповідачі були обізнані про розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.09.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 13.09.2019 року.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено:

Так, згідно наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 12.12.2018 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано Ренійською районною державною адміністрацією 19.05.2003р. були внесені відомості щодо реєстрації колективної власності за ТОВ „Лагуна-Рені на нежитлову будівлю загальною площею 562,50 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 (том І а.с. 72-79).

Водночас, ТОВ „Скарбниця Бессарабії також було надано витяг із відповідного реєстру, сформованого 27.01.2017 року з відомостями про актуальну інформацію про об`єкт нерухомого майна, де міститься запис про реєстрацію 20.01.2017 року за ТОВ „Скарбниця Бессарабії права власності на майновий комплекс - нежитлову будівлю загальною площею 562,5 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , де підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні № НОМЕР_1 , виданий Ренійською районною державною нотаріальною конторою (том І а.с. 110-111)

Як встановлено матеріалами справи, 16.08.2017 року між ТОВ „Скарбниця Бессарабії (продавець) та ТОВ „Термінал Дунай (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу (том І а.с. 17-19),згідно п. 1.1 якого цим договором сторони узгоджують, що в термін, не пізніше, ніж 31.12.2017 року продавець продасть, а покупець купить ? частину майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт).

Відповідно до п. 1.2 зазначеного вище договору, об`єкт належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні від 20.01.2017 року, виданого Ренійською районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №30.

При цьому, судом встановлено, що відповідний договір нотаріально посвідчено не було.

Отже, враховуючи наявність такого договору, ТОВ „Лагуна-Рені вважаючи себе власником майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 звернулося з відповідним позовом до суду з метою захисту своїх прав у обраний спосіб, а саме, шляхом визнання укладеного між відповідачами попереднього договору купівлі-продажу недійсним, як такого що укладений щодо належного позивачу майна, наслідком чого є порушення його прав, зокрема, з підстав браку форми такого договору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, фізичні особи - підприємці, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги ТОВ „Лагуна-Рені, заявлені до відповідачів у справі, з підстав порушення спірним договором, який укладений між відповідачами, права власності позивача щодо ? майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та направлені на визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу відповідного майна, укладеного між відповідачами з підстав невідповідності його форми, за відсутності нотаріального посвідчення спірного договору та зазначення у преамбулі такого договору норми закону, якої не існує.

Положеннями статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Отже, власнику належать права володіння, користування та розпорядження річчю та здійснення будь-яких дій прямо не заборонених нормами закону.

Згідно зі статтею 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, які кореспондуються з положеннями ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Діючим законодавством встановлено способи захисту права власності. Одним із таких способів захисту є визнання права власності у судовому порядку.

Із змісту ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України вбачається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому, захист права власності можливий у спосіб встановлений, зокрема статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України, а саме витребування майна із чужого незаконного володіння та витребування майна від добросовісного набувача.

Також, за приписами статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, виходячи із наведеного вище, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним відповідний договір, не будучи стороною за цим договором, зобов`язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, невірно обраний спосіб захисту позивачем є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, суд зазначає, що визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу не відповідає передбаченим цивільним законодавствам способам захисту права власності та не забезпечує ефективний захист прав власника, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ТОВ „Лагуна-Рені слід відмовити. Оскільки за результатами даної справи, судом не буде виконано основна мета господарського судочинства - ефективного захисту прав чи інтересів.

При цьому, суд зазначає, що встановлення юридичних фактів не відноситься до юрисдикції господарських судів та є таким, що суперечить загальному принципу здійснення судочинства.

З огляду на викладене, суд не вважає за доцільне надавати правову оцінку спірному договору, як і обставинам належності ТОВ „Лагуна-Рені власності щодо об`єкту ? майнового комплексу нежитлової будівлі, площею 562,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визначений, як предмет попереднього договору купівлі-продажу від 16.08.2017 року, оскільки зазначені обставини можуть бути предметом дослідження суду у рамках іншого судового процесу та лише при існуванні та розгляді між сторонами відповідного спору про право.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 вересня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська