ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2019 р. Справа№ 910/16929/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 04.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича

на рішення господарського суду міста Києва

від 10.12.2018 (повний текст складено 29.12.2018)

у справі №910/16929/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоград"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопассаж"

про визнання недійсними нікчемних правочинів,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоград" про визнання недійсними нікчемних правочинів, а саме: договору про прощення боргу за кредитним договором №021/6.2.1.4.0/12224, укладеного 03.02.2016 між ПАТ "ФІДОБАНК" та ТОВ "Автоград", та договору про припинення генеральної кредитної угоди №010/6.2.1.4.0/12223 від 06.06.2012.

Позовні вимоги мотивовані невідповідністю цих правочинів вимогам п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки їх укладення призвело до безоплатної відмови банку від своїх вимог.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018, в позові відмовлено.

17.05.2018 Верховним Судом скасовано рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення, Верховний Суд зазначив, зокрема, що суди попередніх інстанцій, порушивши норми процесуального закону, не залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопассаж" як сторону генеральної кредитної угоди та одного із оспорюваних договорів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2018 залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопассаж".

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що підставою для зменшення кредитного зобов`язання позичальника була умова щодо дострокового погашення суми основного боргу за кредитом та процентів за користування кредитом у розмірі 8753392,63 грн. Таке дострокове погашення кредитної заборгованості стало визначальною умовою при визначенні сторонами істотних умов про прощення боргу та на момент його укладення стало суттєвою перевагою для ПАТ "ФІДОБАНК", оскільки банку достроково було повернуто тіло кредиту та процентів за його користування, остаточне погашення якого передбачалось у червні 2019 року. Відповідач стверджував, що укладаючи оспорювані правочини, банк не здійснював безоплатного відчуження майна, не приймав на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, так само як і не відмовлявся від власних майнових вимог.

З аналогічних підстав заперечувала проти позову й третя особа.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2018 відмовлено в позові Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоград".

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для зменшення кредитного зобов`язання відповідача була саме умова дострокового погашення останнім суми кредиту та процентів за користування кредитом, що свідчить про те, що прощення боргу за кредитом у розмірі 3000000,00 грн. є певною компенсацією позивачем відповідачу за дострокове повернення основного боргу за кредитом у розмірі 8441900,00 грн. Вказана обставина, на думку суду, виключає безоплатний характер прощення боргу за договором про прощення боргу, яка є необхідною умовою його нікчемності відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/16929/17 в повному обсязі. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича в повному обсязі. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоград".

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 (у складі колегії суддів: головуючого судді Власов Ю.Л., суддів Пашкіної С.А., Буравльова С.І.) відкрито апеляційне провадження у справі №910/16929/17.

У відзиві на апеляційну скаргу та додаткових письмових поясненнях відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно останнього розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 у справі №910/16929/17 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича на рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/16929/17 у складі колегії суддів: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В. Постановлено розгляд справи здійснювати за раніше визначеною датою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

06.06.2012 Публічне акціонерне товариство "Ерсте Банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Фідокомбанк", правонаступником якого, в свою чергу, є Публічне акціонерне товариство "Фідобанк"), як Банк/кредитор, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоград", як позичальник-1, уклали генеральну кредитну угоду №010/6.2.1.4.0/12223 (далі - Генеральна кредитна угода), відповідно до п. 1.1. якої, на умовах цієї Генеральної кредитної угоди та укладених в її рамках кредитних договорів кредитор може надавати позичальнику кредити, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредити та платити кредитору винагороду (проценти, комісії) за надання ним банківських послуг за кредитними договорами в рамках цієї Генеральної кредитної угоди, сплатити неустойку (пеню, штрафи) та інші передбачені цією Генеральною кредитною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами платежі.

Пунктом 1.2 Генеральної кредитної угоди встановлено, що ліміт активних операцій в рамках цієї угоди не може перевищувати 16032000,00 грн.

Згідно п. 1.3 Генеральної кредитної угоди, в рамках цієї угоди кредити надаються на строки, встановлені окремими кредитними договорами, однак в будь -якому випадку кінцевий термін повернення кредитних коштів не може перевищувати 05.06.2019. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів вважатиметься також 30-й (тридцятий) день з дня направлення кредитором позичальнику листа-повідомлення (вимоги) відповідно до п. 5.1.5 цієї угоди.

03.04.2013 Публічне акціонерне товариство "Ерсте Банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Фідокомбанк", правонаступником якого, в свою чергу, є Публічне акціонерне товариство "Фідобанк"), товариство з обмеженою відповідальністю "Автоград" (позичальник-1) та товариство з обмеженою відповідальністю "Автопассаж" (позичальник-2) уклали додаткову угоду №1 до Генеральної кредитної угоди, згідно з умовами якої сторони домовилися, що із підписанням цієї додаткової угоди позичальник-2 входить стороною в угоду.

У зв`язку з цим, сторони домовились внести зміни та доповнення до умов Генеральної кредитної угоди, зокрема, визначили, що ліміт активних операцій в рамках цієї угоди не може перевищувати 23332000,00 грн., з них:

для позичальника-1 субліміт активних операцій не може перевищувати 16032000,00 грн.;

для позичальника-2 субліміт активних операцій не може перевищувати 300000,00 грн.

Додатковою угодою №2 до Генеральної кредитної угоди, укладеною 03.07.2013 між банком, позичальником-1 та позичальником-2, сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов Генеральної кредитної угоди, зокрема, встановили, що ліміт активних операцій в рамках цієї угоди не може перевищувати 23332000,00 грн., з них:

для позичальника-1 субліміт активних операцій не може перевищувати 14528800,00 грн.;

для позичальника-2 субліміт активних операцій не може перевищувати 700000,00 грн.

31.03.2014 банк, позичальник-1 та позичальник-2 уклали додатковий договір №3 до Генеральної кредитної угоди, згідно з умовами якого сторони домовилися внеси зміни та доповнення до умов Генеральної кредитної угоди.

В рамках Генеральної кредитної угоди, 06.06.2012 між публічним акціонерним товариством "Ерсте Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Автоград" (далі - позичальник-1) було укладено Кредитний договір №012/6.2.1.4.0/12224 (невідновлювальна кредитна лінія) (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредитор, на положеннях та умовах цього договору, в рамках Генеральної кредитної угоди, відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 15032000,00 грн. (ліміт кредитування), зі строком користування кредитними коштами (кредитною лінією) до 05.06.2019 (включно) із сплатою 18,2 процентів річних.

07.06.2012, на виконання умов Кредитного договору, Банк надав позичальнику-1 кредит в розмірі 15032000,00 грн.

Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору, укладеною 03.04.2013 між Банком та позичальником-1, сторони домовилися внести зміни до умов Кредитного договору.

05.06.2013 між Банком та позичальником-1 було укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовилися внести зміни до умов Кредитного договору.

03.07.2013 Банк та позичальник-1 уклали додаткову угоду №т 3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовилися внести зміни до умов Кредитного договору, зокрема, погодили ліміт невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 13 528 800,00 грн.

В подальшому до Кредитного договору були укладені додаткові угоди: № 4 від 16.10.2013, № 5 від 20.01.2014, № 6 від 31.03.2014, № 7 від 23.05.2014, № 8 від 10.10.2014, № 9 від 27.03.2015.

03.02.2016 Банк та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоград" (клієнт) уклали договір про прощення боргу за кредитним договором №012/6.2.1.4.0/12224 від 06.06.2012 (далі - Договір про прощення боргу).

Відповідно до п. 1. Договору про прощення боргу клієнт, який являється позичальником за договором кредиту, підтверджує наявність заборгованості перед Банком, що виникла за договором кредиту, яка станом на 03.02.2016, тобто на момент укладення Договору прощення боргу, складає загальну суму 11753392,63 грн., яка складається з:

строкові проценти за користування кредитом - 311 492,63 грн.;

сума основного боргу за кредитом - 11 441 900,00 грн.

Відповідно до п. 2 Договору про прощення боргу, з підписанням цього Договору прощення боргу сторони домовились про таке:

2.1. Клієнт зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором кредиту в розмірі 8 753 392,63 грн., а саме:

строкові проценти за користування кредитом - 311 492,63 грн.;

сума основного боргу за кредитом - 8 441 900,00 грн.

2.2. Після виконання клієнтом свого зобов`язання, визначеного пунктом 2.1. нього Договору прощення боргу:

2.2.1. Банк прощає залишок боргу клієнта за договором кредиту у сумі 3000000,00 грн., а саме:

сума основного боргу за кредитом - 3000000,00 грн.

2.2.2. Зобов`язання сторін за договором припиняється прощенням боргу відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України.

05.02.2016 Публічне акціонерне товариство "Фідобанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоград" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопассаж" уклали договір про припинення до Генеральної кредитної угоди № 010/6.2.1.4.0/12223 від 06.06.2012, відповідно до якого сторони дійшли згоди про припинення Генеральної кредитної угоди № 010/6.2.1.4.0/12223 від 06.06.2012 з 05.02.2016 (далі - Договір про припинення).

Відповідно до п. 2 Договору про припинення, у зв`язку з припиненням Генеральної кредитної угоди № 010/6.2.1.4.0/12223 від 06.06.2012, сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками за вказаною угодою.

Сторони не мають одна до одної претензій будь-якого характеру, в тому числі матеріальних (п. 3 Договору про припинення).

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.05.2016 № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Фідобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 20.05.2016 по 19.06.2016 (включно), призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження адміністратора ПАТ "Фідобанк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, ст.ст. 37-39 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу з 20.05.2016 по 19.06.2016.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.06.2016 № 959 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" продовжено строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку ПАТ "Фідобанк" з 20.06.2016 по 19.07.2016 (включно) та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк", що передбачені ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ОСОБА_1 з 20.06.2016 по 19.07.2016 (включно).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 року № 142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк"виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 № 1265 Про початок процедури ліквідації ПАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "Фідобанк" з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Фідобанк", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно.

18.07.2016 комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеною наказом №32 від 25.05.2016, було складено протокол, яким комісією вирішено визнати правочини: договір про прощення боргу за кредитним договором №021/6.2.1.4.0/12224 від 03.02.2016, договір від 05.02.2016 про припинення генеральної кредитної угоди №010/6.2.1.4.0/12223 від 06.06.2012, укладені між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Автоград" нікчемними за ознаками, визначеними п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме на підставі того, що Банк безоплатно здійснив відчуження майна.

26.07.2016 позивач надіслав ТОВ "Автоград" повідомлення за вих. №2-1-0-3-1/106-КЛ про нікчемність договору, в якому було повідомлено про нікчемність спірних правочинів на підставі п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме на підставі того, що Банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 193, 207 ГК України, ст.ст. 203, 215, 216, 236 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", просить визнати недійсними нікчемних правочинів, а саме: договору про прощення боргу за кредитним договором №021/6.2.1.4.0/12224, укладеного 03.02.2016 між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Автоград", та договору про припинення до генеральної кредитної угоди №010/6.2.1.4.0/12223 від 06.06.2012.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Частиною другою статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу.

Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

Виходячи зі змісту статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частин третьої статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без установлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Отже, позовна вимога Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання недійсним нікчемних договорів не може бути задоволена, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту.

Суд апеляційної інстанції не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо нікчемності спірних договорів, не підтверджує і не спростовує їх, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.277 ГПК України).

З огляду на викладене колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанцій підлягає зміні, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Судові витрати покладаються на позивача у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/16929/17 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/16929/17 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 16.09.2019 (після виходу з відпустки судді Разіної Т.І.)

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко