ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.09.2019 Справа № 905/1412/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Биковій Я.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Андрушівська центральна районна аптека №48, м.Андрушівка, Андрушівський район, Донецька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Асортимент ліків, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення безпідставно одержаних коштів в сумі 28164,50грн., 3% річних у сумі 206,03грн., інфляційних нарахованих у сумі 1503,98грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Андрушівська центральна районна аптека №48, м.Андрушівка, Андрушівський район, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Асортимент ликів, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення безпідставно одержаних коштів в сумі 28164,50грн., 3% річних у сумі 206,03грн., інфляційних нарахованих у сумі 1503,98грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Господарським судом Донецької області встановлено, що відповідач ТОВ Фармпланета, змінив найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Асортимент ликів", згодом змінив своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Асортимент ліків", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 19.09.2019 та зареєстрований за адресою: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 116А.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на помилкове перерахування згідно платіжного доручення №1283 від 29.03.2019 на рахунок відповідача грошових коштів, внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 16, 530, 536, 625, 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 126, 129, 162, 210 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав наступні документи: копію платіжного доручення №1283 від 29.03.2019, копії вимог №14 від 16.04.2019, №16 від 12.06.2019 та докази їх направлення, копію договору про надання правової допомоги №1 від 01.07.2019, копію розрахунку витрат на правову допомогу (додаток №1 до договору про надання правової допомоги), ордер №069451 від 01.07.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001076 від 14.06.2019, копію посвідчення адвоката, копію витягу з ЄРАУ, копії витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 05.08.2019 відкрито провадження у справі №905/1412/19; постановлено справу №905/1412/19 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу надати заперечення у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

22.08.2019 через канцелярію суду від Комунального підприємства Андрушівська центральна районна аптека №48, м.Андрушівка, Андрушівський район, Донецька область надійшло клопотання б/н від 19.08.2019 про участь представника позивача у судовому засіданні, призначеному на 03.09.2019 о 12:00 год. в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якого позивач просив доручити Печерському районному судум.Києва.

Ухвалою суду від 23.08.2019 у задоволенні клопотання Комунального підприємства Андрушівська центральна районна аптека №48, м.Андрушівка, Андрушівський район, Донецька область від 19.08.2019 про участь представника позивача у судовому засіданні, призначеному на 03.09.2019 в режимі відеоконференції відмовлено.

02.09.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява б/н від 29.08.2019 про розгляд справи за відсутності позивача.

14.09.2019 до господарського суду від позивача надійшла заява б/н від 14.09.2019 про розгляд справи за відсутності позивача.

Представники сторін в судове засідання 19.09.2019 не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 05.08.2019 про відкриття провадження у справі та ухвала від 03.09.2019 про відкладення розгляду справи була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань та на фактичну адресу, зазначену у матеріалах справи. Однак, конверти було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку за закінченням встановленого терміну зберігання.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч.1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не можу бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результат розгляду його справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 05.08.2019 та ухвалою про відкладення розгляду справи від 03.09.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно приписів Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до платіжного доручення №1283 від 29.03.2019 позивач перерахував відповідачу, грошові кошти у сумі 28164,50грн. з призначенням платежу за медікоменти за накладною №383 від 07.02.2019 року. Проведення процедури держзакуп. не передбачено у сумі 26321,96грн. в т.ч. ПДВ 7% 1842,54грн. .

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією №14 від 16.04.2019, в якій вимагав у строк протягом 5 днів з моменту її отримання повернути помилково перераховані кошти в сумі 28164,50грн., перераховані 29.03.2019 за платіжним дорученням №1283, про що свідчать поштова накладна №762 та опис до накладної, датовані 17.04.2019. Претензія отримана відповідачем 19.04.2019.

Також, 12.06.2019 позивач повторно звернувся з вимогою №16 від 12.06.2019 до відповідача щодо повернення помилково перерахованих коштів в сумі 28164,50грн., однак вищезазначені вимоги залишені без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Як вказувалось вище, відповідно до платіжного доручення №1283 від 29.03.2019, позивачем перераховано на користь відповідача грошові кошти у сумі 28164,50грн.

Факт отримання грошових коштів в сумі 28164,50грн. відповідачем не спростований.

Водночас слід зазначити, за умови відсутності між сторонами договірних відносин, підстави для збереження відповідачем отриманих від Комунального підприємства Андрушівська центральна районна аптека №48 грошових коштів у заявленому розмірі також не існують. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз вказаної статті Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (аналогічна позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладена в п.п.5.2.2.,5.2.3. постанови від 15.05.2019р. у справі №917/803/18).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (аналогічна позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладена в п.5.2.4. постанови від 15.05.2019р. у справі №917/803/18 та у абз.10 п.4.2 постанови від 23.04.2019р. у справі №918/47/18).

При цьому, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодесу України (аналогічна позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладена п.26 постанови від 04.12.2018р. у справі №918/101/18).

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів наявності підстав для набуття відповідачем майна (грошових коштів), зокрема, не надано доказів наявності укладеного між сторонами договору чи іншого правочину, а також відсутні докази набуття відповідачем таких грошових коштів з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, а відтак, відсутні підстави вважати, що сплачені у відповідності до платіжного доручення №1283 від 29.03.2019 грошові кошти у розмірі 28164,50грн. є набутими відповідачем за наявності правових підстав.

Відповідачем доказів повернення позивачу грошових коштів в сумі 28164,50грн. до матеріалів справи не надано.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення суми помилково сплачених коштів підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 28164,50грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у сумі 206,03грн. та інфляційні нарахування у сумі 1503,98грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Отже, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Згідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення 3% річних та інфляції, позивач вказує, що оскільки у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (тобто - до 26.04.2019) відповідач зобов`язання щодо повернення грошових коштів у сумі 28164,50грн. не виконав, наявні підстави для нарахування 3%річних з 27.04.2019 по 15.07.2019 на суму 206,03грн. та інфляції з 27.04.2019 по 15.07.2019 на суму 1503,98грн.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення 185,19грн. та 55,34грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат обумовлено тим, що позивачем невірно визначено кількість днів у періоді, за який здійснено їх нарахування.

Також, суд зазначає, що при розрахунку інфляційних втрат позивачем невірно визначено сукупний індекс інфляції у заявленому періоді. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 N 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Разом з позовною заявою позивач надав розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, згідно якого витрати на правничу допомогу складають 10000,00грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Позивачем до позовної заяви додано: копії договору про надання правової допомоги №1 від 01.07.2019, додатку №1 до договору, свідоцтва серії ЖТ № 001076 про право на заняття адвокатською діяльністю Василівської І.Ю., ордеру ЖТ №069451, посвідчення про право на заняття адвокатською діяльністю, витягу з ЄРАУ.

Додатком №1 до договору про надання правової допомоги №1 від 01.07.2019 здійснений розрахунок витрат на правову допомогу в загальному розмірі 10000,00грн.

За визначенням ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проте, судом встановлено, що позивачем не надано суду видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу, зокрема, їх оплата.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі 906/194/18 від 05.02.2019.

З огляду на зазначене, суд відмовляє у відшкодуванні позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00грн.

Судові витрати (витрати з оплати судового збору) у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 126, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства Андрушівська центральна районна аптека №48, м.Андрушівка, Андрушівський район, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю Асортимент ликів, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення безпідставно одержаних коштів в сумі 28164,50грн., 3% річних у сумі 206,03грн., інфляційних нарахованих у сумі 1503,98грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Асортимент ліків (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 116А; ) на користь Комунального підприємства Андрушівська центральна районна аптека №48 (13400, Житомирська область, Андрушівський район, м.Андрушівка, вул.Київська, буд.9; ) безпідставно одержані кошти в сумі 28164,50грн., 3% річних у сумі 185,19грн., інфляційні нараховання у сумі 55,34грн., судовий збір в сумі 1826,51грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 19.09.2019.

Суддя Я.О. Левшина