ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа№ 910/1389/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Вінтоняк Д.О.,

від відповідача - Лисенко В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 (повний текст рішення складено 14.06.2019)

у справі №910/1389/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

За позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання дій протиправними та визнання права, -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій протиправними та визнання права.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яким для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню відповідача до початку опалювального сезону 2016/17 року зобов`язано видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними, проте Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не видало вказані номінації, відтак такі дії є неправомірними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано право Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м. та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м. за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" судовий збір у розмірі 3842 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" наділене спеціальними обов`язками щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, яка споживається в т.ч. релігійними організаціями, є ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, а тому на підставі відповідного договору постачання природного газу та спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, Правила постачання природного газу та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р, було зобов`язане постачати природний газ Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", як виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії, у тому числі шляхом своєчасної видачі номінацій, і це є обов`язком Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не правом.

Також судом першої інстанції зазначено, що вирішення питання щодо споживання позивачем природного газу саме в межах договору та правомірності дій відповідача щодо невидачі позивачу номінацій у спірний період, є визначальним для кваліфікації відбору природного газу з ГТС як санкціонованого/несанкціонованого та, відповідно, наявності/відсутності підстав для застосування по відношенню до позивача, як споживача, відповідних санкцій.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року в та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні Господарським судом міста Києва обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, обставинам справи, а також таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема скаржник зазначає, що однією з обов`язкових передумов поставки природного газу споживачу є не тільки наявність укладеного з постачальником договору постачання природного газу, а й дотримання сторонами його умов. При цьому слід зазначити, що факт укладення договору не свідчить про здійснення поставки природного газу.

На думку скаржника відсутність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача на законодавчому рівні виключає можливість здійснення як поставки природного газу такому споживачу, так й розподілу природного газу оператором ГРМ, навіть за наявності укладеного договору поставки природного газу.

Також скаржник звертає увагу, що у зв`язку з наявною заборгованістю за спожитий у минулі періоди природний газ, низьким рівнем розрахунків, НАК «Нафтогаз «України» не мало правових підстав підтверджувати Позивачу планові обсяги природного газу на жовтень та листопад 2016 та, відповідно, не здійснювало постачання природного газу споживачу у жовтні та листопаді 2016 року.

Окрім цього, відповідач зазначає, що твердження Позивача про споживання природного газу в жовтні та листопаді 2016 відповідно до умов Договору постачання природного газу від 30.09.2016 року № 4732/1617-РО-6 є безпідставним та таким, що не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

Й наостанок скаржник зазначає, що обрані Позивачем способи захисту суперечать встановленим положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року у справі №910/1389/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 у справі №910/1389/19 та призначено розгляд справи на 19.09.2019 року.

20.08.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 19.09.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 30.09.2016 року між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", як споживачем (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), як постачальником (відповідач) укладено договір №4732/1617-РО-6 постачання природного газу (далі - договір; т.1, а.с. 14-22).

Керуючись Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами, відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору природний газ, що передається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 96,5 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 6,4 тис.куб.м, листопад - 11,9 тис.куб.м, грудень - 19,5 тис.куб.м, січень - 24,0 тис.куб.м, лютий - 18,0 тис.куб.м, березень - 16,7 тис.куб.м.

Також, відповідно до п. 2.2. договору обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору.

Згідно з п. 2.6. договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Укртрансгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (договори).

Відповідно до п. 3.1. договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у п. 2.1 цього договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Також пунктом 3.4. договору встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 3.5. договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором), підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Згідно з п. 3.6. договору постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник, акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акту.

Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (п.5.1. договору).

Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 2471,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 2965,20 грн. (п.5.2. договору).

Згідно з п. 5.3. договору реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п.5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання.

Відповідно до п. 5.4. договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

Підпунктом 4, п. 7.2. договору встановлено, що споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі порушення строків оплати за договором постачання природного газу; в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу.

Відповідно до п.п. 6, п. 7.2. договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Постачальник має право припинити або обмежити використання природного газу споживачеві у разі у разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача (п.п.1 п.7.3. договору).

Згідно з п.п. 2, п. 7.4. договору постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

Відповідно до п. 12.1. договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Крім того в матеріалах справи наявна додаткова угода №1 від 23.01.2017 року до договору, в якій, серед іншого, сторони погодили, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 договору, споживач визначає самостійно, а також врегулювали порядок перегляду та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за договором. (т.1, а.с. 23-24).

В матеріалах справи наявний лист №2446/05 від 19.09.2016 року відповідно до якого позивач звернувся до відповідача з проханням про виділення лімітів витрат природного газу на жовтень місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 6400 куб.м. (т.1, а.с. 25).

Також, листом №2937/05 від 18.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням про виділення лімітів витрат природного газу з 30 по 31 жовтня місяця 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 4140 куб.м. (т.1, а.с. 26).

Листом №2940/05 від 20.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням про виділення лімітів витрат природного газу на листопад місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 11900 куб.м. (т.1, а.с. 27).

Відповідно до листа №3777/06 від 18.10.2016 року, листа №3782/06 від 21.10.2016 року та листа №3802/06 від 09.11.2016 року позивач звернувся до відповідач з повідомленням про вжиття заходів для погашення заборгованості, а зокрема, складання графіків погашення заборгованості за природний газ, яка склалася станом на 01.08.2016 терміном на 7 років та просив виділити номінації на жовтень-листопад 2016 року. (т.1, а.с. 28-30).

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з проханням про підписання актів приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року. (лист №4930/03 від 05.12.2016 року, т.1, а.с. 36).

В свою чергу, відповідач листом №26-7833/1.8-16 від 14.11.2016 року повідомив позивача про умови постачання природного газу в осінньо-зимовий період 2016/2017. (т.2, а.с. 36-37).

30.11.2016 року на адресу позивача надійшов лист від Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації за вих.№04/336 із долученим до нього листом відповідача за вих.№26-8415/1.2-16 від 24.11.2016 про забезпечення природним газом, в якому були викладені умови для постачання природного газу в осінньо-зимовий період 2016/2017. (т.1, а.с. 31).

Відповідно до листа №26-8317/1.2-16 від 21.11.2016 року позивачу повернуто акти приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року без підписання. (т.1, а.с. 34-35).

В подальшому, позивач, листом №4930/03 від 05.12.2016 року повідомив відповідача про те, що у жовтні місяці 2016 року на рахунок Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рахунків Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" зі спеціальним режимом використання було перераховано 12 320 073, 41 грн., однак акти приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року не підписані, а тому позивач просив підписати вказані акти та направити їх на адресу останнього. (т.1, а.с. 36).

Крім того, на адресу відповідача надійшов лист №3829/06 від 05.12.2016 року з проханням про підписання актів приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року. (т.2, а.с. 65).

Втім, відповідач листом №26-8941/1.2-16 від 14.12.2016 року повернув акти приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року без підписання. (т.2, а.с. 68-69).

В подальшому, листом №4951/06 від 23.12.2016 року позивач повідомив відповідача щодо проведення оплати згідно погоджених графіків погашення заборгованості з червня по листопад місяць 2016 року в повному обсязі. (т.1, а.с. 96).

Зі змісту листа №26-9052/1.2-16 від 16.12.2016 року вбачається, що відповідач повернув акти приймання-передачі природного газу за листопад місяць 2016 року без підписання. (т.1, а.с. 48-49).

Дослідивши матеріали справи, щодо вимоги позивача про визнання дій протиправними колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами (ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" в редакції, чинній станом на дату укладення договору між сторонами).

Як було вже зазначено, між сторонами у даній справі укладено договір №4732/1617-РО-6 постачання природного газу.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи також наявні акти приймання-передачі природного газу, які односторонньо підписані та скріплені печаткою тільки з боку позивача. Зі змісту вказаних актів вбачається, що позивачем було спожито за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року у жовтні місяці 2016 року 1,536 тис.куб.м на суму 4554,55 грн для потреб релігійних організацій, а в листопаді місяці 2016 року 6,837 тис.куб.м на суму 20273,08 грн. для потреб релігійних організацій. (т.1, а.с. 50-51).

Статтею 12 глави 2 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу" визначено правила постачання природного газу.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, розроблені на виконання п.17 ч.3 ст.4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема:

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;

наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний період для потреб споживача;

відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з п.2 розділу ІІ Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 9 розділу ІІ Правил постачання природного газу передбачено, що постачальник забезпечує споживача необхідними підтвердженими обсягами природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу.

Відповідно до п.19 розділу ІІ Правил постачання природного газу постачальник зобов`язаний: забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього.

Згідно з п.21 розділу 2 Правил постачання природного газу споживач має право на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.

Частиною 1 ст.11 глави 1 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу (ч.2 ст.11 глави 1 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу").

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) із змінами (Положення, постанова від 01.10.2015 №758).

Згідно з п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 вона набирає чинності з 1 жовтня 2015 року та діє до 1 квітня 2017 року. Таким чином, зазначеною постановою регулювалися спірні правовідносини, які охоплюються періодом часу з жовтня по листопад місяці 2016 року.

Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Відповідно до п.п.4 п.3 Положення покладено обов`язок на НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення.

Пунктом 15 Положення передбачено, що НАК "Нафтогаз України" у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів.

Пунктом 17 цього Положення визначено, що постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Обов`язок, передбачений п.п.4 п.3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 листопада 2016 року за таких умов:

укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або

відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або

рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або

надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Умови постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" у період з 1 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) виробникам теплової енергії, які є боржниками відповідно до цього Положення, встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Стаття 6 Закону України "Про теплопостачання" передбачає принципи державної політики у сфері теплопостачання, зокрема: забезпечення захисту прав та інтересів споживачів, забезпечення технологічної безпеки функціонування систем теплопостачання під час припинення газопостачання.

Згідно зі ст.25 Закону України "Про теплопостачання" теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

За приписами статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації.

Відповідно до п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823 (далі - Кодекс), підтверджена номінація - це підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності), а підтверджений обсяг природного газу - це обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.

Також згідно з положеннями п.5 глави 1 розділу І Кодексу номінація - це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору та норм чинного законодавства України номінація надається постачальником оператору газотранспортної системи, а з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" - до початку опалювального сезону 2016/17 років.

Отже на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яке є обов`язковим до виконання, на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону.

Зазначений правовий висновок про обов`язок Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" видати номінації відповідно до вказаного Розпорядження також викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17, від 15.03.2018 у справі № 922/345/17 та від 15.05.2019 року у справі № 925/1454/17.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що місцевим господарським судом правомірно встановлено, що позивач станом на початок опалювального сезону 2016/17 виконав вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" щодо укладення з відповідачем договору постачання природного газу.

При цьому планові обсяги постачання природного газу були визначені сторонами в укладеному між ними договорі, який в силу ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковими до виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що на Акціонерне товариство «НАК «Нафтогаз України» на підставі спеціального нормативного акту щодо опалювального сезону 2016/2017 року, яким є розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», покладено обов`язок щодо надання номінацій позивачу.

При цьому, колегія суддів звертає вагу, що відповідно вказаного вище розпорядження Кабінету міністрів України номінація повинна була бути надана до початку опалювального сезону 2016/2017.

Колегія суддів також звертає увагу, що з огляду на встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору позивачем із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій, тобто видача ПАТ «НАК «Нафтогаз України» номінацій є однією з гарантій безперебійного та безперешкодного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Відповідно, невидача або несвоєчасна видача номінацій ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є неправомірною та унеможливлює безперешкодне отримання теплопостачальною організацією необхідних обсягів природного газу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що однією з обов`язкових передумов поставки природного газу споживачу є не тільки наявність укладеного з постачальником договору постачання природного газу, а й дотримання сторонами його умов, оскільки, як встановлено вище на відповідача покладено саме обов`язок щодо надання номінацій позивачу, який не залежить від наявності або відсутності заборгованості.

Щодо доводів скаржника стосовно не підтверджених доводів позивача про споживання природного газу в жовтні та листопаді 2016 відповідно до умов Договору постачання природного газу від 30.09.2016 року № 4732/1617-РО-6 колегія суддів зазначає, що вказані доводи не стосуються предмету спору та не підтверджують або не спростовують наявного обов`язку відповідача щодо видачі позивачу номінацій.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, тобто ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником, на якого постановою КМУ № 758 від 01.10.2015 р. було покладено спеціальні обов`язки щодо продажу природного газу для потреб побутових споживачів та релігійних організацій.

Відтак, колегія суддів зазначає, що відмовитися від укладання договору постачання природного газу № 4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 р. ККП «Маріупольтепломережа» не мало можливості, оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником для даної групи споживачів, а ККП «Маріупольтепломережа» є єдиним теплопостачальним підприємством у м. Маріуполі, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 20.12.2006 р. №361 «Про внесення змін в рішення виконкому міської ради від 15.02.2006 № 51 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року - протиправними.

Щодо позовних вимог про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

У даній справі позивач звернувся з вимогою про визнання його права на споживання природного газу за договорами з відповідачем у визначених обсягах у жовтні - листопаді 2016 року, тобто у періоді, який на час звернення до суду з позовом минув. Тобто позивач просить суд визнати існування у нього права на споживання газу у минулому, стверджуючи, що інакше спожитий газ може бути розцінений як несанкціоновано відібраний.

Отже заявлено вимогу, спрямовану на визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів Позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

Отже, колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивачем заявлено вимогу визнати за ним право на використання помісячно у конкретному обсязі природного газу, який вже спожито і його не існує в природі, а договором поставки газу передбачено перехід права власності на природний газ до споживача після підписання актів приймання-передачі, така вимога є вимогою про встановлення юридичного факту, а тому не підлягає задоволенню у господарському процесі.

Зазначена правова позиція також викладена постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 року по справі №910/6642/18.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

Враховуючи вищевикладену позицію, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року у справі № 910/1389/19 підлягає частковому скасуванн.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року у справі №910/1389/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року у справі № 910/1389/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким:

«Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року у справі №910/1389/19 залишити без змін.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Гризодубової, будинок 1, ідентифікаційний код 33760279) судовий збір у розмірі 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) 00 коп.

5. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Гризодубової, будинок 1, ідентифікаційний код 33760279) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню) 50 коп.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1389/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.09.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді К.В. Тарасенко

М.Г. Чорногуз