номер провадження справи 24/89/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 Справа № 908/1630/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Т.А., при секретарі Вака В.С.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1630/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтернаціональний торговий сервіс (вул. Привокзальна, буд. 10, м. Біла Церква, буд. 10, Київська область, 09100, ідентифікаційний код 352991179)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (вул. Добролюбова, буд. 25, км. 207, м. Запоріжжя, 69006, поштова адреса: вул. Маршала Малиновського, буд. 114, м. Дніпро, 49022 ідентифікаційний код 34604386)

про стягнення 1229984,33 грн.

Представники сторін:

від позивача: Дубинський ОО, адвокат, ордер серія КС №575453 від 25.07.2019, ОСОБА_1 , директор ТОВ Торговий Дім Інтернаціональний торговий сервіс

від відповідача: не з`явився

вільний слухач: ОСОБА_2 , паспорт №000362873 від 27.02.2017, довіреність №05/08-01 від 05.08.2019

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтернаціональний торговий сервіс звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл про стягнення основного боргу в сумі 986 147,23 грн., пені в сумі 176 843,47 грн., трьох процентів річних у сумі 16 551,00 грн., інфляційних втрат у сумі 50 442,63 грн. за договором поставки № 24/2017 від 21.11.2017.

Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 24/89/19. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.08.2019.

Ухвалою від 06.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 07.10.2019, відкладено підготовче засідання. Судове засідання призначити на 29.08.2019.

28.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення поставки товару. У зв`язку з цим вважає, що у відповідача наявні підстави для відстрочення оплати товару відповідно до п. 3.8 договору.

29.08.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 29.08.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом перевірені повноваження присутнього у судовому засіданні учасника процесу.

Учасник процесу оголосили про обізнаність прав та обов`язків, викладених у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

За приписами ч. 6 ст. 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасником процесу надана згода розпочати розгляд справи по суті в судовому засіданні 29.08.2019.

Відповідно до ч. 2. ст. 185 ГПК України судом оголошено про закінчення підготовчого засідання та початок судового розгляду справи по суті.

Позивач підтримав вимоги у повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 24/2017 від 21.11.2017, внаслідок чого сума основного боргу за поставлений товар становить 986 147,23 грн. За порушення строків оплати відповідачу нараховано 176 843,47 грн. пені, 16 551,00 грн. 3% річних та 50 442,63 грн. інфляції. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання не прибув, свою позицію виклав у відзиві, який надійшов до суду 29.08.2019. Просить відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

В засіданні 29.08.2019 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

21.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтернаціональний торговий сервіс (постачальник) укладений договір поставки № 24/2017 з додатками, за умовами якого (п. 1.1.) постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах даного Договору.

Згідно п. 1.2 договору, найменування, асортимент та ціна товару, що постачається зазначається у додатку № 1 до даного договору Специфікація, який є невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 товар постачається постачальником окремими партіями у відповідності з замовленнями на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару та здійснювати поставку товару за адресами, у кількості та на дату, вказану у замовленні, власними транспортними засобами та за власний рахунок. У випадку підписання сторонами графіку поставок (додаток № 5), строк поставки визначається відповідно додатку № 5.

Замовлення передаються покупцем по електронному зв`язку. При використанні сторонами засобу передачі замовлення шляхом електронного повідомлення (EDI-документа) через платформу електронної комерції сторони підписують додаток № 2. Замовлення повинно містити інформацію, вказану у додатку № 3 (п. 2.2 договору).

У пункті 6.1 договору сторони визначили, що ціна на товар визначається на підставі узгодженої сторонами специфікації та може бути змінена виключно по передньому узгодженню з покупцем не більш одного разу у квартал та не більш ніж на 5 % поточної ціни.

Відповідно до п. 3 Додатку № 6 до Договору (в редакції протоколу розбіжностей), оплата товару здійснюється наступним чином: 70% вартості партії товару шляхом передоплати протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку Постачальником; 30% вартості партії товару оплачується Покупцем на наступний банківський день з моменту поставки Постачальником замовленої партії товару на склад Покупця.

Договір поставки № 24/2017 від 21.11.2017 підписано уповноваженими особами сторін та скріплено печатками підприємств.

Сторони не надали суду доказів припинення дії договору. Отже, умови договору є чинними на момент розгляду даної справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач виставив наступні рахунки фактур на оплату: № 48 від 28.11.2017 на суму 548 883,38 грн., в тому числі ПДВ; № 9 від 05.03.2018 на суму 54 340,60 грн., в тому числі ПДВ; № 10 від 15.03.2018 на суму 396 674,64 грн., в тому числі ПДВ; № 12 від 19.04.2018 на суму 54 127,80 грн., в тому числі ІІДВ; №21 від 29.08 2018 на суму 362 535,84 грн., в тому числі ПДВ; № 23 від 22.10.2018 на суму 2 286 902,89 грн., у тому числі ПДВ; № 24 під 3 1.10.2018 на суму 330 146,64 грн., в тому числі ПДВ; № 25 від 01.11.2018 на суму 520 568,06 грн., в тому числі ПДВ; № 26 від 15.11.2018 на суму 2 658 318,94 грн. в тому числі ПДВ.

Позивачем поставлено товар відповідачу згідно наступних видаткових накладних: № 186 від 23.12.201 7 на суму 548 883,38 грн., в тому числі ПДВ; № 39 від 06.04.2018 на суму 54 390,60 грн., в тому числі ПДВ; № 50 від 06.04.2018 на суму 396 674,64 грн., в тому числі ПДВ; № 68 від 18.05.2018 на суму 54 127,80 грн., в тому числі ПДВ; № 130 від 04.10.2018 на суму 362 535,84 грн., в тому числі ПДВ; № 153 від 10.11.2018 на суму 2 286 902,89 грн., в тому числі ПДВ (з Актом розбіжностей № від 10.11.2018, фактично поставлено на суму 2 286 565,94 грн. в тому числі ПДВ); № 160 від 21.11.2018 на суму 330 146,64 грн., в тому числі ПДВ: № 163 від 29.11.2018 на суму 520 568,06 грн., в тому числі ПДВ; № 168 від 03.12.2018 на суму 2 658 318,94 гри., в тому числі ПДВ.

Факт поставки товару підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними: № Р186 від 23.12.2017; № Р39 від 06.04.2018; № Р50 від 06.04.2018; № Р68 від 18.05.2018; № Р130 від 04.10.2018; № Р 153 від 10.11.2018; № Р160 від 21.11.2018; № Р163 від 29.11.2018; Р 168 від 03.12.2018.

Згідно п. 2.6 договору поставки, зобов`язання з поставки товару вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів Покупцю відповідно до умов даного Договору та чинного законодавства України.

Поставлений товар був прийнятий відповідачем, про що свідчить також печатка відповідача на видаткових накладних. Зазначена в них дата є датою поставки.

Отже, позивачем умови договору виконані належним чином, жодних претензій відповідачем не заявлялось.

Таким чином, у відповідача виникли зобов`язання згідно з умовами Договору поставки та нормами чинного законодавства сплатити отриманий товар.

Проте, оплата товару у строк, визначений договором, у повному обсязі здійснена не була.

Відповідачем було здійснено наступні оплати згідно укладеного договору, про що свідчать платіжні доручення: № 1 000038943 від 30.11.2017 на суму 397 000,83 грн. в тому числі ПДВ; № від 28.12.2017 на суму 151 882.00 грн. в тому числі ПДВ; № 4 від 19.01.2018 на суму 0,55 грн. в тому числі ПДВ; № від 26.03.2018 на суму 39 016,40 грн. в чому числі ПДВ; № від 26.03.2018 на суму 299 283,77 грн. в тому числі ПДВ; № від 07.05.2018 на суму 100 000,00 грн. в тому числі ПДВ; № від 17.05.2018 на суму 50 838,49 грн. в тому числі ПДВ; № під 29.05.2018 на суму 16054.38 грн., в тому числі ПДВ; № від 06.09.2018 на суму 142 606,80 грн. в тому числі ПДВ; № від 06.09.2018 на суму 116 157,89 грн. в тому числі ПДВ; № від 16.10.2018 на суму 103 771,10 грн. в тому числі ПДВ; № віл 29.10.2018 на суму 1 634 032,18 грн. в тому числі ПДВ; № від 08.11.2018 на суму 393 264,82 грн. в тому числі ПДВ; № від 12.11.2018 на суму 252 690,48 грн. в тому числі ПДВ; № від 19.11.2018 на суму 652 870,71 грн. в тому числі ПДВ; № від 28.11.2018 на суму 1 873 І 10,12 грн. в тому числі ПДВ.

Сторонами також було проведено залік взаємних вимог на суму 3 484, 08 гри., що підтверджується заявою-повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №338 від 06.02.2019.

Платежі відповідача, у разі надіслання грошових коштів у більших сумах зараховувались позивачем в рахунок погашення заборгованостей по інших платежах по договору.

Таким чином у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 986 147,23 грн., а саме: по видатковій накладній № 160 від 21.11.2018 на суму 330 146,64 грн., в тому числі ПДВ заборгованість з 23.11.2018 становить 77 119,25 грн. в тому числі ПДВ; по видатковій накладній № 163 від 29.11.2018 на суну 520 568,06 грн. в тому числі ПДВ заборгованість з 03.12.2018 становить 127 303,24 грн. в тому числі ПДВ; по видатковій накладній №168 від 03.12.2018 на суму 2 658 318,94 грн. в тому числі ПДВ заборгованість з 05.12.2018 становить 781 724,74 грн. в тому числі ПДВ.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з позовом, за яким було відкрито провадження по даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Правовідносини між сторонами урегульовані договором поставки.

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами з підстав того, що видаткові накладні містять підпис та печатку ТОВ "Український Рітейл ", проте не зазначено посаду та дані особи, яка вчинила підпис. Також відповідач вказує, що позивачем не додано ТТН, які б підтверджували, поставки товару за договором поставки № 24/2017.

При цьому відповідач зазначає, що надання таких документів є порушенням п.3.6. Договору поставки, а отже на підставі п.3.8 Договору поставки відповідач може відстрочити платежі за поставки, поки позивачем не будуть надані належні документи на супроводження товарів.

Суд відхиляє заперечення відповідача, виходячи з такого.

Умовами договору № 24/2017 сторони визначили порядок приймання товару.

Як зазначалося вище, згідно п. 2.6 договору поставки, зобов`язання з поставки товару вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів Покупцю відповідно до умов даного Договору та чинного законодавства України.

Згідно з п. 3.2 Договору поставки прийом товарів по кількості та якості здійснюється Покупцем у місті поставки товару у момент отримання товарів від Постачальника на підставі супровідних документів.

Відповідно до п. 3.7. Договору поставки, разом з товаром Постачальник зобов`язаний надати наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; посвідчення якості товару; інші документи на товар, передбачені чинним законодавством України.

Згідно п. 3.5. Договору поставки, якщо при отриманні товару виявиться невідповідність супровідних документів щодо поставленого товару, умовам договору або вимогам законодавства (кількість, ціна, інші обов`язкові реквізити первинних документів). Покупець вправі відмовитися від прийомки товару або відстрочити дату розрахунків з Постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів. Покупець вправі відмовитись від прийняття товару, склавши акт розбіжностей в порядку п. 3.6, або відстрочити дату розрахунку на строк затримки оформлення необхідних документів.

Пунктом 3.6 договору визначено, що у випадках, передбачених п. 3.3 та п. 3.5 договору, складається акт розбіжностей за участі покупця та особи, яка безпосередньо доставила (передала) товар, в якому зазначаються виявлені при прийманні розбіжності.

Статтею 666 ЦК України, встановлено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару. Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, відсутності супровідних документів на товар, тощо.

Враховуючи відсутність будь-яких звернень відповідача до позивача з приводу відсутності або неналежного оформлення супровідних документів на товар, суд визнав безпідставним посилання відповідача на відстрочку дати розрахунків.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд враховує, що на усіх видаткових накладних міститься відбиток круглої печатки юридичної особи відповідача. Неістотні недоліки у видаткових накладних, про які зазначив відповідач, не роблять дані накладні недійсними та не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Суд також враховує, що відповідачем здійснювалася часткова оплата поставленого товару.

Стосовно товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року № 363, визначено, що єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Із зазначеного слідує, що товарно-транспортна накладна складається та використовується у роботі учасниками транспортних відносин і містить в собі відомості, важливі для їх взаємодії, а також для обліку та звітності перевізника. Відповідач з позивачем не мають транспортних відносин між собою, оскільки позивач здійснював поставку товару власними силами в склад відповідача. Отже, у правовідносинах, що склались між позивачем та відповідачем, товарно-транспортна накладна не повинна надаватись відповідачу.

Доказів у спростування того факту, що товар не отримано або не отримано його разом із пакетом документів, визначеним договором відповідач не надав.

Слід також зазначити, що сторонами щомісяця здійснюється звірка взаємних розрахунків та у відповідності до підписаного між сторонами Акту звірки взаємних розрахунків Покупець підтверджує, що станом на березень місяць 2019 року має заборгованість перед Постачальником у розмірі 986 147,23 грн. в чому числі ПДВ.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та, в окремих випадках, - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Відповідно до ст. ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач не довів, що з боку позивача були порушені умови договору щодо поставки товару або надання не належних товаросупровідних документів на товар.

Позивачем надано суду відповідні докази, які підтверджують розмір основного боргу в сумі 986 147,23 грн. Сума боргу підтверджується двостороннім актом звіряння розрахунків.

Відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості у повному обсязі за договором поставки № 24/2017 від 21.11.2017.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення основного боргу за поставлений товар у розмірі 986 147,23 грн.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 176 843,47 грн. пені за загальний період з 23.11.2018 по 05.06.2019 по кожній накладній.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов`язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 8.10 договору, у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в момент порушення, від суми неоплаченого товару, за кожний день прострочення платежу.

Судом встановлено, що відповідачу правомірно нараховано пеня в сумі 176 843,47 грн., діючому законодавству. Вимоги в цій частині є доведеними та задовольняються судом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 16 551,00 грн. 3% річних за загальний період з 23.11.2018 по 26.06.2019 та 50 442,63 грн. інфляції за період з листопад 2018 по травень 2019.

Розрахунок 3 % річних у розмірі 5047,14 грн. та 25 292,86 грн. інфляції здійснено по кожній накладній, виконаний з дотриманням норм законодавства, а тому вимога в цій частині судом задовольняються.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявлених позивачем вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 18 449,76 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (вул. Добролюбова, буд. 25, км. 207, м. Запоріжжя, 69006, поштова адреса: вул. Маршала Малиновського, буд. 114, м. Дніпро, 49022 ідентифікаційний код 34604386) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтернаціональний торговий сервіс (вул. Привокзальна, буд. 10, м. Біла Церква, буд. 10, Київська область, 09100, ідентифікаційний код 35291179) основний борг в сумі 986147 (дев`ятсот вісімдесят шість тисяч сто сорок сім) грн. 23 коп., пеню в сумі 176843 (сто сімдесят шість тисяч вісімсот сорок три) грн. 47 коп., три процента річних у сумі 16551 (шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 00 коп., інфляційні втрати у сумі 50442 (п`ятдесят тисяч чотириста сорок дві) грн. 63 коп., судовий збір у сумі 18449 (вісімнадцять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 76 коп.

Видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.09.2019.

Суддя Т.А. Азізбекян