ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019м. ДніпроСправа № 904/2146/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Ковтун А.В.

та представників:

позивача: Присяжнюк Д.В., адвокат;

відповідача: Петровський Д.О., адвокат;

третьої особи-1: не з`явився;

третьої особи-2: Павлюк І.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Суха Балка", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.,

до Управління каналів річки Інгулець, м. Снігурівка, Миколаївська обл.

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне агентство водних ресурсів України, м. Київ

про укладання договору № 702 від 22.04.2019 року на подачу води

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" з позовом до Управління каналів річки Інгулець, в якому просить вважати укладеним договір № 702 від 22.04.2019 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання р. Інгулець у 2019 році в редакції пунктів договору з Додатками №№ 1, 2, запропонованих ним у протоколі розбіжностей від 22.04.2019, виключивши Додаток № 3 до договору.

Запропонованими змінами у протоколі розбіжностей до проекту договору відповідача передбачається:

зменшення обсягу технічної води, що поставляється відповідачем для промивки русла річки Інгулець, з 21 720 тис. м3 до 12 000 тис. м3 із зазначенням у Додатку № 1 до договору об`єму постачання технічної води для виконання промивки річки Інгулець - 5928 000 м3, а у Додатку № 2 - об`єму постачання технічної води для розбавлення зворотних вод під час їх скиду у міжвегетаційний період 2019-2020 р.р. 6 072 000 м3, замість об`єму технічної води за проектом договору, який передбачався до постачання в три етапи: 5 928 000 м3, 6072000 м3, 9720 000 м3;

зменшення вартості послуг з подачі технічної води за 1 м3 з 1,086 грн. з ПДВ до 0,9528 грн. з ПДВ.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що зазначений протокол розбіжностей був складений ним у відповідь на запропонований відповідачем до укладення проект договору, що надійшов на адресу позивача 10.04.2019.

03.05.2019 відповідачем направлено на адресу позивача протокол урегулювання розбіжностей від 26.04.2019, в якому відповідачем прийнято пропозицію щодо зменшення об`єму поставки води, додатково зазначивши, що додатковий об`єм води - 9 720 тис. м3 буде узгоджено сторонами шляхом укладання додаткових угод до договору. Щодо зменшення вартості технічної води за 1 м3 відповідач пропозицію позивача не прийняв, наполягаючи на своїх редакціях Додатків №№1, 2 до договору.

Позивач вважає, що Управління каналів річки Інгулець Держводагенством фактично визначено монополістом з надання послуг щодо подання води до Карачунівського водосховища для промивання русла та оздоровлення русла річки Інгулець у 2019 році, оскільки на підставі Регламенту промивання русла та екологічного оздоровлення річки Інгулець, розробленого та затвердженого Державним агентством водних ресурсів України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 року № 1096-р «Про скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець», Управління каналів річки Інгулець фактично визначене єдиним можливим виконавцем.

Разом з тим позивач зазначає, що на день подання позову Управління каналів річки Інгулець в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 181 Господарського кодексу України, не передало до суду розбіжності, що залишилися не врегульованими. Тому договір №702 від 22.04.2019 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання регламенту промивання річки Інгулець у 2019 році вважається укладеним у редакції, запропонованій позивачем у протоколі розбіжностей.

На підтвердження укладення договору й виникнення зобов`язань за ним позивач посилається на платіжне доручення № 2790 IXCDCF про сплату ним на користь відповідача 1694459,52 грн. за послуги в межах цього договору.

Крім того, на думку позивача, розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 року № 1096-р щодо укладення цього договору є обов`язковим для позивача.

З огляду на наявність протоколу врегулювання розбіжностей між сторонами, позивач вважає, що існує спір щодо дійсної редакції договору, тому він змушений звернутися до суду з позовом про укладення договору № 702 від 22.04.2019 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання річки Інгулець у 2019 році в редакції позивача.

У відзиві на позов від 18.06.2019 відповідач заперечує проти позову з огляду на таке.

З метою запобігання низці аварій на гідротехнічних спорудах Криворізького басейну (ставок-накопичувач, загальна система транспортування шахтних вод), через надмірне накопичення надлишків зворотних шахтних вод та уникнення зупинки гірничорудних підприємств Кривбасу у зв`язку з припиненням відкачування підземних вод, Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження від 27.12.2018 № 1096-р «Про скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець».

Розпорядження Кабінету Міністрів України передбачає виконання заходів щодо промивання русла річки Інгулець після завершення скиду надлишків зворотних вод за рахунок залучення гірничорудними підприємствами Кривбасу близько 125 млн. куб. метрів дніпровської води.

Саме виконання цього заходу надає можливість забезпечити необхідну якість води в річці Інгулець для зрошення в Миколаївській та Херсонській областях та поступово поліпшити якість питної води по каскаду водосховищ в Кіровоградській та Дніпропетровській областях.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1096-р Державним агентством водних ресурсів України, з урахуваннямпротоколу Міжвідомчої комісії по узгодженню режимів роботи водосховищ та водогосподарських систем річки Інгулець суббасейну нижнього Дніпра у 2019 році, розроблено та затверджено Регламент промивання русла та екологічного оздоровлення річки Інгулець у 2019 році, яким окремо зобов`язано Управління каналів річки Інгулець забезпечити режим подачі води по каналу Дніпро-Інгулець та розпочато роботу Інгулецької ГНС, виходячи з якості води, що відповідає нормативній та потребі у зрошуванні меліорованих земель.

Пунктом 2 Регламенту передбачено загальний обсяг скиду води з Карачунівського водосховища для промивання русла річки Інгулець у розмірі 181 млн. м3 води.

На виконання розпорядження КМУ від 27.12.2018р. №1096-р та Регламенту промивання русла та екологічного оздоровлення річки Інгулець у 2019 році Управлінням каналів річки Інгулець на адресу позивача було направлено проект договору від 22.04.2019 № 702 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання річки Інгулець у 2019 році.

Договір було підписано позивачем з протоколом розбіжностей.

Отримавши підписаний позивачем договір з протоколом розбіжностей, відповідач відповідно до приписів статті 181 Господарського кодексу України вжив усіх можливих заходів для врегулювання існуючих розбіжностей та направив на адресу позивача протокол урегулювання розбіжностей від 26.04.2019 року, яким він частково прийняв пропозиції позивача, а саме: погодився зменшити обсяги води, що поставляється до 12 000 000 м3; частково зменшив суму договору, визначивши її в розмірі 13 032 000,00 грн. з ПДВ.

Проте, протокол урегулювання розбіжностей до договору позивачем підписано не було, оскільки позивач не погодився з вартістю договору, яка була визначена цим протоколом, про що позивач повідомив відповідача листом від 26.04.2019 №63.5/851.

За таких обставин відповідач вважає, що на цей час спірний договір між сторонами є неукладеним, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

При цьому відповідач звертає увагу суду на той факт, що пропозиція позивача, викладена в протоколі розбіжностей позивача до договору щодо викладення пункту 2.2 в частині вартості та умов оплати послуг з подачі технічної води для промивки річки Інгулець та розбавлення зворотних вод, не може бути прийнята відповідачем з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про Управління каналів річки Інгулець, затвердженого Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 14.12.2018 року №946, відповідач є бюджетною неприбутковою організацією, яка належить до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України та в межах своїх повноважень забезпечує на території Кіровоградської, Дніпропетровської, Миколаївської, Херсонської областей вирішення питань щодо експлуатації державних меліоративних систем, меліорації земель, вирішує в установленому порядку разом з органами виконавчої влади та іншими організаціями питання забезпечення населення і галузей економіки водними ресурсами.

Згідно з приписами цього Положення Управління каналів річки Інгулець наділено правами та повноваженнями надавати суб`єктам господарювання платні послуги на підставі укладених договорів відповідно до затвердженої калькуляції.

Так, пунктом 3.1.7 Положення про Управління каналів річки Інгулець визначено, що Управління має право надавати платні послуги на замовлення юридичних і фізичних осіб на підставі господарсько- та цивільно-правових договорів. Проте, використовувати отримані доходи Управління має виключно для здійснення видатків на покриття витрат, пов`язаних з організацією та наданням таких послуг, своє утримання, а також видатків на інші напрями для реалізації цілей і завдань, передбачених Положенням.

Відповідач зауважує, що він надає платні послуги без мети отримання прибутку, а виключно для забезпечення власної діяльності, забезпечення реалізації покладених на нього завдань та покриття власних витрат.

Під час підготовки проекту договору на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання річки Інгулець у 2019 році було проведено повну калькуляцію вартості послуг з подачі 1 м3 води на промивку річки Інгулець. Тому вартість договору на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконанняРегламенту промивання річки Інгулець у 2019 році з урахуванням протоколу розбіжностей та протоколу урегулювання розбіжностей має становити 13 032 000,00 грн.

Доводячи обґрунтованість такого розрахунку вартості послуг, відповідач зазначив, що при формуванні ціни послуг та суми договору він керувався постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1101 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів» та Порядком визначення вартості та надання платних послуг бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 25.12.2013р. №544/1561/1130, яким визначено особливості формування вартості та надання платних послуг юридичним та фізичним особам (а.с. 108 - 119 том 1).

У відповіді на відзив від 09.07.2019 позивач не погоджується з твердженням відповідача про відповідність запропонованих останнім розрахунку планових витрат для вартості послуг з подачі 1м3 води для виконання Регламенту промивання русла та екологічного оздоровлення річки Інгулець у 2019 році.

Зокрема, позивач звертає увагу на те, що відповідачем як доказ обґрунтованого розрахунку вартості послуг наданий «Розрахунок видатків на утримання у 2019 році відокремленого підрозділу каналу річки Дніпро-Інгулець 2407050 Експлуатація державного водогосподарського комплексу та управління водними ресурсами». Разом з тим ні постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228 "Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ", ні Бюджетним кодексом України такої форми документа не передбачено. Тому, в розумінні статей 77 - 79 ГПК України він не може вважатися належним та допустимим доказом.

Також позивач наполягає на тому, що договір № 702 від 22.04.2019 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання річки Інгулець у 2019 році з огляду на положення частини сьомої статті 181 Господарського Кодексу України вважається укладеним в редакції, запропонованій позивачем у протоколі розбіжностей.

Окремо позивач звертає увагу на те, що позивач не має альтернативи у вирішені спору, зважаючи на специфіку послуг відповідача - постачання технічної води для виконання Регламенту промивання річки Інгулець у 2019 році по каналу Дніпро-Інгулець. В інший спосіб позивач виконати Регламент промивання річки Інгулець у 2019 році не може, так само як й надати цю послугу не може інша особа крім Управління каналів річки Інгулець, що підтверджується Положенням про управління каналів річки Інгулець, відповідно до пункту 1.1 якого Управління забезпечує на території Кіровоградської, Дніпропетровської, Миколаївської, Херсонської областей вирішення питань щодо експлуатації державних меліоративних систем, меліорації земель та інше.

Також позивач зазначає, що договір № 702 від 22.04.2019 сторонами виконується по цей час, про що свідчить акт №1 від 02.07.2019, в якому відповідач зазначив, що згідно договору № 702 від 22.04.2019 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання річки Інгулець у 2019 р. Управлінням каналів річки Інгулець подано 5928,0 тис.м3 води на суму 6437808,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1072968,00 грн.). Позивач підписав його з зауваженнями, зазначивши, що погоджується з об`ємом поданої води 5928,0 тис.м3, але не погоджується з вартістю наданої послуги 0,9050 грн. за 1 м3 без ПДВ, оскільки вказана ціна не відповідає ціні, визначеній у протоколі розбіжностей від 22.04.2019 року до договору №702 від 22.04.2019 року, так як з урахуванням положень частини сьомої статті 181 Господарського Кодексу України договір №702 від 22.04.2019 року укладений саме в редакції цього протоколу розбіжностей, яким вартість подачі води визначена на рівні 0,794 грн./м3 без ПДВ.

Крім того, позивач запевнив, що 70% плати за ціною 0,794 грн./м3 без ПДВ. на загальну суму 39 533 738,88 грн., у т.ч. ПДВ 658956,48грн., позивач здійснить не пізніше 09.07.2019 року.

Отже, позивач вважає, що сторонами умови договору виконуються, а існуючий спір лише в ціні послуги. Тому, договір не може вважатися таким, що не відбувся (а.с. 213 - 216 том 1).

01.08.2019 Державне агентство водних ресурсів України подало до суду письмові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

З метою покращення якісного стану води у басейні річки Інгулець, нижче греблі Карачунівського водосховища, Державним агентством водних ресурсів України запропоновано забезпечити подачу дніпровської води протягом календарного року у постійному режимі орієнтовним обсягом 270-310 млн. м3 у рік, у тому числі на розбавлення шахтних вод - 72 млн. м3, виштовхування високомінералізованої призми - 80 млн. м3, екологічне оздоровлення річки Інгулець - 155 млн. м3.

Держводагентство у межах компетенції розглянуло звіт з оцінки впливу на довкілля альтернативної схеми (режиму) акумуляції надлишків зворотних вод у ставку-накопичувачі шахтних вод та їх скидання у річку Інгулець, розроблений НДУ УКРНДІЕП. За результатами розгляду трьох представлених варіантів обсяг скидання шахтних вод збільшується (від 10,0 до 14,7 млн. м3) разом із збільшенням обсягу води на розбавлення (від 187,0 до 249,0 млн. м3) до фонових концентрацій. При цьому якість води нижче греблі Карачунівського водосховища у вегетаційний період також буде наближеною до фонових значень осіннього періоду та не передбачена промивка русла річки Інгулець після скиду надлишків зворотних вод, що може негативно вплинути на якість води, необхідної для подачі на зрошення Інгулецькою зрошувальною системою.

З метою запобігання виникненню аварійної ситуації на гідротехнічних спорудах Криворізького басейну Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 27.12.2018р. №1096-р «Про скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець».

На виконання пункту 2 розпорядження Кабінету Міністрів України та недопущення повторення ситуації попередніх років Держводагентством затверджено Регламент промивки русла та екологічного оздоровлення річки Інгулець.

Під час розробки Регламенту враховано не лише розрахунковий обсяг, але й обсяг дніпровської води, необхідний для підтримання нормативної якості води, покладено принцип розбавлення концентрації забруднюючих речовин та доведення їх до нормативних значень і підтримання його протягом вегетаційного періоду. Розрахунок здійснювався відповідно до Інструкції про порядок розробки та затвердження гранично допустимих скидів (ГДС) речовин у водні об`єкти із зворотними водами, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.12.1994 № 116, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.12.1994 за № 313/523.

Крім того, до затвердження Регламент розглянуто на засіданні Міжвідомчої комісії по узгодженню режимів роботи водосховищ та водогосподарських систем річки Інгулець суббасейну нижнього Дніпра.

Спростовуючи правову позицію позивача щодо укладення договору в редакції протоколу розбіжностей через неприйняття відповідачем заходів щодо передачі неврегульованих розбіжностей до суду, Державне водне агентство зауважує на тому, що за частиною сьомою статті 181 Господарського кодексу України серед умов, які можуть мати такі наслідки, є належність сторони-виконавця договору до суб`єктів, які в установленому порядку визнані монополістами на певному ринку товарів (робіт, послуг).

Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28.11.2012 № 874-р затверджено Порядок складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій.

Згідно з даними зведеного переліку суб`єктів природних монополій, який розміщено на сайті Антимонопольного комітету України, Управління каналів річки Інгулець не внесено до переліку природних монополій.

Державне агентство водних ресурсів України вважає, що договір буде вважатися укладеним лише за обставин виконання сторонами частин другої та третьої статті 180 Господарського кодексу України, а саме якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (а.с. 26 - 31 том 2).

22.08.2019 позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких наголошує на тому, що затвердженим Регламентом передбачена промивка русла та екологічного оздоровлення річки Інгулець виключно по каналу «Дніпро - Інгулець», балансоутримувачем якого є відповідач, що позбавляє позивача права вибору виконавця робіт.

Також позивач указує на те, що відповідач не може бути внесений до переліку суб`єктів природних монополій, оскільки діяльність відповідача не відноситься до сфер регулювання, визначених в Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій (а.с. 47 - 48 том 2).

Ухвалою суду від 28.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначене на 24.06.2019, після чого відкладалось до 17.07.2019.

Ухвалою суду від 17.07.2019 строк підготовчого провадження продовжено до 28.08.2019 включно. Підготовче засідання було відкладено до 01.08.2019. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державне агентство водних ресурсів України.

З метою виконання завдань підготовчого провадження, передбачених статтею 177 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 01.08.2019 оголошувалась перерва в підготовчому засіданні до 22.08.2019.

Ухвалою суду від 22.08.2019 підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.08.2019, після чого у зв`язку з неявкою третіх осіб розгляд справи було відкладено до 11.09.2019.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України пояснень на позов не надало, повноважного представника у жодне із засідань суду не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином, що підтверджується наявними у справі рекомендованими поштовими повідомленнями.

За таких обставин неявка представника Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у засідання суду не перешкоджає прийняттю рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення, аналогічні за змістом своїх заяв по суті справи.

У судовому засіданні 11.09.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1096-р від 27.12.2018 «Про скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець» з метою запобігання виникненню аварійної ситуації на гідротехнічних спорудах Криворізького басейну дозволено до 01.03.2019 скидання із ставка - накопичувача надлишків зворотних вод у р. Інгулець згідно з індивідуальним регламентом періодичного скидання надлишків зворотних вод гірничорудних підприємств Кривбасу в міжвегетаційний період 2018-2019 років (а.с. 37 том 1).

Пунктом 2 цього розпорядження Державному агентству водних ресурсів доручено розробити та затвердити на підставі гідрологічного прогнозу щодо весняної повені у 2019 році в басейні р. Інгулець регламент промивання русла і екологічного оздоровлення зазначеної річки з визначенням відповідальності за його виконання.

Відповідно до пункту 3 цього розпорядження на Міністерство економічного розвитку і торгівлі покладено в установленому порядку обов`язок забезпечити взаємодію з гірничорудними підприємствами згідно з додатком щодо здійснення ними заходів з розроблення регламентів, зазначених у пунктах 1 і 2 цього розпорядження, а також робіт з розбавлення зворотних вод під час їх скидання та з промивання русла р. Інгулець за рахунок власних коштів залежно від фактичного обсягу скидання.

Додатком до зазначеного розпорядження до переліку гірничорудних підприємств, які здійснюють заходи з розроблення регламентів скиду надлишків зворотних вод та промивання русла і екологічного оздоровлення р. Інгулець, а також робіт з розбавлення зворотних вод під час їх скидання та з промивання русла зазначеної річки за рахунок власних коштів залежно від фактичного обсягу скидання, серед інших віднесено також і Приватне акціонерне товариство "Суха Балка".

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 1096-р від 27.12.2018 «Про скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець» Державне агентство водних ресурсів України затвердило Регламент промивання русла та екологічного оздоровлення річки Інгулець у 2019 році (а.с. 38 том 1).

Пунктом 3 зазначеного Регламенту Міністерству економічного розвитку і торгівлі України доручено забезпечити взаємодію з гірничорудними підприємствами згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1096-р від 27.12.2018 щодо здійснення ними робіт з промивання русла р. Інгулець за рахунок власних коштів залежно від фактичного обсягу скидання.

Супровідним листом від 01.04.2019 № 01/146 Управління каналів річки Інгулець (далі - відповідач, постачальник) направив на адресу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" (далі - позивач, замовник) проект договору № 702 від 22.04.2019 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання р. Інгулець у 2019 році (далі - проект договору).

Відповідно до пункту 1.1 проекту договору постачальник зобов`язується витратою 11,0 м3/сек подати, а замовник сплатити затрати з постачання технічної води для виконання Регламенту промивання р. Інгулець у 2019 році. Постачання технічної води для виконання промивки р. Інгулець поділено на 3 етапи:

1 етап - подача 5 928 000 м3;

2 етап - подача 6 072 000 м3;

3 етап - подача 9 720 000 м3.

Згідно з пунктом 1.2 проекту договору обсяги технічної води, необхідні для виконання Регламенту промивки р. Інгулець у 2019 році, вказані в Додатках №№ 1, 2, 3, які є невід`ємною частиною договору.

Вартість та умови оплати послуг з подачі технічної води розраховуються для кожного етапу постачання технічної води для виконання промивки р. Інгулець і зазначаються в Додатках 1,2,3, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.2 проекту договору).

Зазначений проект договору позивачем отримано 10.04.2019 та підписано з протоколом розбіжностей.

У протоколі розбіжностей позивач не погоджується з умовами пунктів 1.1, 1.2, 2.2 договору та викладає їх у наступній редакції:

«1.1. Постачальник зобов`язується витратою 11,0 м3/сек подати, а замовник сплатити затрати по постачанню технічної води для виконання Регламенту промивання р. Інгулець у 2019 р. Постачання технічної води для виконання промивки р. Інгулець та розбавлення зворотних вод під час їх скиду у міжвегетаційний період 2019-2020 років здійснюється у загальному обсязі 12 000 000 м3, що складається з:

подачі 5 928 000 м3 напірної води по каналу «Дніпро-Інгулець» для промивки;

подачі 6 072 000 м3 напірної води по каналу «Дніпро-Інгулець» для розбавлення».

«1.2. Обсяги технічної води, необхідні для виконання Регламенту промивки р. Інгулець у 2019 р., вказані в Додатках 1,2, які є невід`ємною частиною Договору».

«2.2. Вартість та умови оплати послуг з подачі технічної води для виконання промивки р. Інгулець та розбавлення зворотних вод під час їх скиду у міжвегетаційний період 2019-2020 років розраховується і зазначається в Додатках 1,2, які є невід`ємною частиною Договору».

При цьому позивач виклав у новій редакції також Додатки №№ 1, 2, а Додаток 3 до проекту договору пропонував виключити.

Додатки №№ 1, 2, 3 до проекту договору передбачають: терміни подачі технічної води, об`єми технічної води, вартість подачі 1 м3 технічної води,умови оплати, загальну вартість послуг з постачання технічної води для виконання промивки р. Інгулець у 1-й, 2-й та 3-й етапи відповідно.

Проект договору з підписаним протоколом розбіжностей було отримано відповідачем 23.04.2019 разом із супровідним листом позивача від 22.04.2019 № 63.5/809 (а.с. 30 том 1).

26.04.2019 відповідач склав протокол урегулювання розбіжностей, за змістом якого він погодився з редакцією пунктів 1.2, 2.2 проекту договору, а пункт 1.1 виклав у наступній редакції:

« 1.1. Постачальник зобов`язується витратою 11,0 м3/сек подати, а замовник сплатити затрати по постачанню технічної води для виконання Регламенту промивання р. Інгулець у 2019 р. Постачання технічної води для виконання промивки р. Інгулець та розбавлення зворотних вод під час їх скиду у міжвегетаційний період 2019-2020 років здійснюється у загальному обсязі 12 000 000 м3, що складається з:

подачі 5 928 000 м3 напірної води по каналу «Дніпро-Інгулець» для промивки;

подачі 6 072 000 м3 напірної води по каналу «Дніпро-Інгулець» для розбавлення.

Сторони дійшли згоди, що додатковий об`єм подачі та призначення води у розмірі 9720 тис. м3 будуть узгодженні сторонами шляхом укладання додаткових угод до цього договору».

При цьому Додатки №№1, 2 до проекту договору відповідач пропонує залишити в його редакції (а.с. 35-36 том 1).

Позивач стверджує, що договір № 702 від 22.04.2019 на подачу води по каналу Дніпро-Інгулець для виконання Регламенту промивання річки Інгулець у 2019 році вважається укладеним з урахуванням протоколу розбіжностей позивача з огляду на положення частини сьомої статті 181 Господарського кодексу України, з чим не погоджується відповідач і що, у свою чергу, й стало причиною виникнення спору.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (частина перша статті 179 Господарського кодексу України).

Частинами другою, третьою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини першої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За змістом частини другої статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Порядок укладення договору визначено статтями 638 - 650 Цивільного кодексу України та статтями 179 - 187 Господарського кодексу України.

За частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини другої статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначений статтею 181 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами другою - шостою статті 181 цього Кодексу проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

За обставинами справи сторонами не досягнуто домовленості з таких істотних умов договору, як предмет та ціна договору - вартість та об`єм технічної води для промивки русла річки Інгулець та для наступного розбавлення надлишків зворотних вод під час їх скиду.

Відповідно до частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, спірний договір між сторонами не укладено, а оплата позивачем фактичних послуг, наданих відповідачем за таких обставин, може бути предметом окремого судового розгляду за позовом як позивача, так і відповідача відповідно до встановлених законом способів захисту.

Обгрунтування позивачем своїх вимог нормативними положеннями частини сьомої статті 181 Господарського кодексу України є безпідставним.

Так, за частиною сьомою статті 181 цього Кодексу якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Однак, згідно з частиною першою статті 187 Господарського кодексу України за рішенням суду розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

За частиною другою статті 649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Зі змісту зазначених законодавчих норм вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за існуючою угодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського від 25.05.2018 у справі № 61/341 та постанові Верховного суду від 19.03.2019 у справі № 904/869/18.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Обставини справи свідчать про відсутність закону чи іншого правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, які би зобов`язували сторони у цій справі укласти між собою договір.

Відсутнє також у даному випадку й державне замовлення, проти чого не заперечував у судовому засіданні й сам позивач.

Відповідно до частини п`ятої статті 179 Господарського кодексу України зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

За змістом статті 183 цього Кодексу договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб`єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення.

Держава в особі Кабінету Міністрів України виступає гарантом за зобов`язаннями державних замовників.

Позивач у справі не є державним замовником послуг, а Кабінет Міністрів України не виступає гарантом за його зобов`язаннями.

Твердження позивача про монопольне становище відповідача на ринку послуг за спірним договором не доведено ним належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

За змістом статті 3 цього Закону одним із основних завдань Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, окрім іншого, контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та регулюванням цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.

Статтею 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції передбачено, що суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб`єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше суб`єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб`єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п`яти суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків - і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку з прийняттям відповідних рішень (розпоряджень) відноситься до виключної компетенції постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України.

Господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

За таких обставин твердження позивача про монопольне становище відповідача на ринку послуг за спірним договором з посиланням лише на статут останнього є недостатнім, тим більше за обставин, коли відповідач у судових засіданнях неодноразово заявляв про те, що на ринку надання таких послуг він не єдиний.

Зважаючи на викладене, правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Судовий збір у сумі 1921,00 грн. покладається на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" до Управління каналів річки Інгулець про укладання договору № 702 від 22.04.2019 року на подачу води.

Судовий збір у сумі 1 921,00 грн. покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.09.2019.

Суддя І.І. Колісник