ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2310/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного "Платинум Банк", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіес Інтегра", м. Харків
про розірвання договору та стягнення 75 000,00 грн.
без участі представників

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічного акціонерного "Платинум Банк", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про: - розірвання Договору №PTB/iFOBS/2-16 про виконання робіт в сфері інформатизації з провадження та доопрацювання додаткових компонентів програмного забезпечення - Інтерактивної системи фронт-офісного обслуговування клієнтів банку iFOBS від 07 липня 2016 р.; - стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіес Інтегра" (надалі - Відповідач) суму у розмірі 75 000,00 грн., а також стягнути з Відповідача суму судового збору.

Ухвалою суду від 22 липня 2019 року позовну заяву Публічного акціонерного "Платинум Банк" про: - розірвання Договору №PTB/iFOBS/2-16 про виконання робіт в сфері інформатизації з провадження та доопрацювання додаткових компонентів програмного забезпечення - Інтерактивної системи фронт-офісного обслуговування клієнтів банку iFOBS від 07 липня 2016 р.; - стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіес Інтегра" суми у розмірі 75 000,00 грн. залишено без руху.

05 серпня 2019 року на адресу суду від Позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з яким надано до суду квитанцію №11310 від 02.08.2019р. щодо сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

19 серпня 2019 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 922/2310/19, розгляд якої здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвали суду від 19.08.2019р., що були направлені на адресу сторін були отриманні про що свідчить докази на поштовому повідомленні.

Частиною 7 статті 120 ГПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також, ухвалою суду, сторони були повідомлені про можливість надання додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотання, заяви та пояснення до суду у відповідний строк.

Заява з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надійшла.

Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Так, на адресу суду від Відповідача надійшов відзив та додаткові докази, а також заява про поновлює пропущеного процесуального строку щодо надання відзиву, обґрунтовуючи невчасним отриманням ухвали суду, з якої останньому стало відомо про поданий позов.

Після ознайомлення з матеріалами справи уповноваженим представником Відповідача було надано дока відносно розгляду справи з відповідною заявою про поновлення такого строку.

Дослідивши докази та заяву, суд вбачає підставі пропуску Відповідачем строку обґрунтованим та таким, що підлягає поновленню та задоволенню такої заяви.

Отже, суд приймає надані докази та залучає до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами доказів, суд встановив наступне.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 24 лютого 2017 р. №743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ПтБ» з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ».

08.10.2018 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2743 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», згідно якого з 12.10.2018 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ПтБ» Грошову Світлану Василівну.

04 лютого 2019 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 248 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора», згідно якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» на один рік з 24.02.2019 року до 23.02.2020 року включно, продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ПтБ» Грошової Світлани Василівни строком на один рік з 24.02.2019 року до 23.02.2020 року включно.

Позивач, у своєму позові зазначає, що 07.07.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (Позивач, Банк, ПАТ «ПТБ», Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІЕС ІНТЕГРА» (Відповідач, Продавець, Виконавець) було укладено Договір № РТВ/іFОВS/2-16 про виконання робіт в сфері інформатизації з провадження та доопрацювання додаткових компонентів програмного забезпечення - Інтерактивної системи фронт-офісного обслуговування клієнтів банку ІFОВS (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе виконання в головному офісі Замовника робіт у сфері інформатизації з провадження та доопрацювання додаткових компонентів комп`ютерної програми «Система фронт-офісного обслуговування клієнтів банку ІFОВS», а Замовник зобов`язаний прийняти роботи, виконані відповідно до умов даного Договору, і сплатити Виконавцеві вартість робіт в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Роботи виконуються поетапно відповідно до календарного плану Робіт, що зазначений у Додатку 1 до Договору є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 2.1. Загальна вартість робіт за цим Договором складає 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Так Оплата робіт за Договором здійснюється Замовником, відповідно до п. 2.2., наступним чином: Перший платіж (авансовий) у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок здійснюється Замовником впродовж 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання даного Договору на підставі рахунку на сплату, що надається Виконавцем. (п. 2.2.1. Договору).

А п. 2.2.2. Договору визначено, що другий платіж у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок здійснюється Замовником по факту виконання Робіт на підставі підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних Робіт та рахунку, наданого Виконавцем.

Згідно п. 4 Договору сторони домовились: Виконавець розпочинає виконання Робіт протягом З (трьох) робочих днів з моменту сплати авансового платежу.

Здача-приймання робіт здійснюється після завершення Робіт. Виконавець надає Замовнику у двох примірниках підписаний зі своєї сторони акт прийому-передачі виконаних робіт. Замовник протягом 10 робочих днів з дня отримання Акта підписує його та повертає один екземпляр Акта Виконавцю або у цей же строк надає Виконавцю письмову обґрунтовану відмову від підписання Акту.

В разі обґрунтованої відмови Замовника Сторонами складається двосторонній акт з переобліком необхідних доопрацювань (усунення недоліків) і терміном їх виконання.

Згідно п. 10 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання належним чином уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками Сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

Так у позові Позивач зазначив, що на виконання умов договору, перерахував на розрахунковий рахунок Відповідача аванс у сумі 75000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 557250930 від 20.07.2016, але в свою чергу роботи, визначені до п. 1.1. Договору, Відповідач належним чином та у повному обсязі не виконав, про що свідчить відсутність підписаного між сторонами Договору акту приймання-передачі виконаних робіт.

Тому, Позивач, як сторона Договору зазначає, що оскільки не отримав того на що розраховув при укладенні Договору, вважає, що є усі підстави для розірвання Договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем, а також повернення Позивачу (Замовнику) сплаченого ним авансового платежу у сумі 75 000, 00 гривень.

Та 10 січня 2019 року на адресу ТОВ «СІЕС ІНТЕГРА» направив лист-вимогу щодо повернення Позивачу 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, однак жодної відповіді, й грошові кошти на рахунок ПАТ «ПтБ» не поступало.

Відповідач, не погоджуючись з вимогами Позивача викладеними у позові надав відзив з додатковими доказами, де зазначає, що між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір № РТВ/іFОВS/2-16 від 07 липня 2016 року відповідно до умов якого Відповідачем отримання передплату в сумі сімдесят п`ять тисяч грн.

При цьому зазначає, що виконуючи вимоги Договору, визначених п.1.1. та п. 1.2 розпочав виконувати роботи поетапно відповідно до календарного плану Робіт, що зазначений у Додатку 1 до Договору який є невід`ємною частиною Догвоору.

Також згідно п. 5.5 Договору Виконавець виконує Роботи і несе відповідальність за результат виконаних робіт лише в межах робіт, зазначених у Додатку 1 до Договору. У додатку 1 (Календарний план Робіт) зазначені види робіт та тривалість виконання кожного виду робіт, з яких складається кінцевий строк виконання робіт. В календарному плані є складова робіт "Тестування банком", яка згідно Календарного плану повинна здійснюватись Позивачем (тобто банк тестує результати робіт і після тестування Виконавець здійснює наступний вид робіт за календарним планом* доопрацювання за результатами тестування).

Так, у відповідності до Календарного плану (Додаток 1) тривалість вказаного тестування становить 1-2 тижня, при цьому цей термін тестування визначається Банком, при збільшенні терміну автоматично переміщуються наступні роботи, де відповідальною особою є Банк.

Позивач не здійснюючи тестування функціональності (розробок програмного забезпечення), що призводить до продовження строків кінцевого виконання Робіт за Договором, а отже такий день не наступив, бо за умовами Договору підлягають автоматичному подовженню до завершення тестування. У зв`язку з цим не має факту вказаного Позивачем порушення умов Договору з боку Відповідача - невиконання робіт, бо воно нерозривно пов`язане з порушенням строку виконання Робіт, яке не має місце.

Відповідач зазначає, що Позивач не вказав в позові про свої зобов`язання щодо тестування, також жодного разу не звертався до Відповідача з вимогою закінчити Роботи та не заявляв про порушення термінів виконання Робіт.

Відповідач також пояснює, що не наполягав Позивачу у прискоренні завершення тестування: із 10 січня 2017 року ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних згідно Рішення правління НБУ №14-рш/БТ а з 23 лютого 2017 року Національний Банк України прийняв рішення про його ліквідацію (дані щодо цього є в позовній заяві. Тобто у банку склалася така обстановка, що робочі комунікації з персоналом банку були ускладнені або втрачені, а з настанням процедури ліквідації перспективи примушення банку виконувати зобов`язання за Договором стали сумнівними.

У TOB «СІЕС ІНТЕГРА» збереглась електронна переписка із співробітниками Позивача щодо передачі останньому на тестування (в електронній формі), також ТОВ «СІЕС ІНТЕГРА» має внутрішню документацію та електронні дані щодо виконання робіт.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права суд вирішив, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 206 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Суд, оцінюючи надані сторонами докази зазначає, що при зверненні з даним позовом, Позивач не зазначив про порушення ним, як Замовником Календарного плану Робіт, який є невід`ємною частиною укладеного з Відповідачем Договору відповідно до розділу 11. п.2.1 До даного Договору додається: п.п.2.1.1. Додаток 1 "Календарний план Робіт" в частині "Тестування банком (1 етап)*", де зазначено, що "*Термін визначається Банком і становить мінімум 1 робочий тиждень, при збільшенні терміну, автоматично переміщаються наступні роботи (відповідальний - Банк)".

Такий факт також підтверджується витягом з переписки сторін умов Договору, з якої вбачається, що Замовник (Позивач) 20.10.2016р. отримали на тестування версію іFОВS та ліцензію. А станом на 24.11.2016 р. Замовник зазначає, що претензія до Виконавця відсутня.

Тобто звертаючись до суду з цим позовом, Позивач вказував на грубе порушення Відповідачем умов Договору не приступивши к виконанню своїх зобов`язань після проведення авансового платежу на рахунок Відповідача.

Проте, жодних доказів на підтвердження своїх доводів Позивачем суду не надано, а також не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Також, суд критично ставиться до наданого Позивачем листа за №10/135-л від 10 січня 2019 року для адресата ТОВ «СІЕС ІНТЕГРА» стосовно досудового врегулювання щодо повернення Позивачу 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, оскільки Позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив направлення на адресу Відповідача такого листа та отримання його останнім.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має. значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 No 3рп/2003.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Поряд з цим, Позивачем у даній справі не доведено які саме його права та законні інтереси порушені Відповідачем, а також, Позивачем не надано доказів невизнання відповідачем прав Позивача, їх порушення та оспорення та крім того спростовуються наданими доказами.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на Позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Повне рішення складено "18" вересня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін