ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2019 року Справа № 904/1196/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Орєшкіної Е.В., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Яковенко П.А., довіреність №8/19 від 21.01.2019, адвокат

від відповідача: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 у справі №904/1196/19 (суддя Ніколенко М.О., повне рішення складено 27.06.2019)

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа», м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення 3% річних 475302,13 грн та інфляційної складової 2 257 494,44 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" та просила стягнути 3% річних - 475 302,13 грн та інфляційні втрати - 2 257 494,44 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач до цього часу не в повному обсязі сплатив заборгованість за поставлений природний газ, яка стягнена на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2009 у справі №28/65-09 на користь Дочірнього підприємства "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", право вимоги якої на даний час належить позивачу.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що з вини позивача вказана заборгованість не була включена до взаєморозрахунків на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету», та допущені помилки при розрахунку суми позову.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 у справі №904/1196/19 (суддя Ніколенко М.О.) позов було задоволено частково: стягнено з Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - 3% річних - 475 251,20 грн, суму інфляційної складової - 1 974 046,14 грн, витрати з оплати судового збору - 36 739,46 грн; відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних - 50,93 грн та суми інфляційної складової - 283 448,30 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд вказав на невірний розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних без врахування кількості днів у 2016 році, та нарахування інфляційної складової на суми оплат, а не суми боргу, як передбачено ст. 625 ЦК України, що призвело до завищення нарахованих сум.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в стягненні 283 448,30 грн скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- висновки суду першої інстанції про невідповідність розрахунку інфляційних втрат вимогам чинного законодавства ґрунтуються на припущеннях, суд не вказав жодної норми права, на підставі якої дійшов такого висновку; ст. 625 ЦК України не містить жодних положень про методику підрахунку інфляційних втрат та суд не надав оцінки аргументованим доводам позивача щодо розрахунку, який є найбільш правильним методом розрахунку в контексті методики розрахунку, що викладена в листі Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997 та в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013;

- суд при своїх розрахунках не врахував, що розмір простроченого боргу неодноразово зменшувався; здійснюючи власний розрахунок суд припустився логічних та математичних помилок, та деякий залишок боргу за певні періоди судом взагалі не індексувався, про що в своїй апеляційній скарзі позивач наводить таблицю зменшення суми заборгованості і зазначенням сум, які не враховані судом при здійсненні власного розрахунку інфляційної складової боргу.

За наслідками автоматизованого розподілу для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), суддів Орєшкіної Е.В., Кощеєва І.М. та ухвалою від 05.08.2019 зазначеною колегією було відкрито апеляційне провадження, судове засідання призначено на 18.09.2019.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Відповідач надіслав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі його представника за наявними доказами, а також надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно визначив суми річних та інфляційних нарахувань, оскільки позивач допустив арифметичні помилки при розрахунках, невірно застосував положення ст. 625 ЦК України в частині послідовного застосування індексів інфляції (не застосовані місяці, де мала місце дефляція), недотримався методики нарахування інфляційних втрат.

Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 ГПК України суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2009 у справі №28/65-09, яке набрало законної сили, було стягнено з Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" на користь Дочірнього підприємства "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" суму основної заборгованості за договором комісії №12/05-453/2 від 01.10.2005 - 7 643 099 грн 16 коп, державне мито - 25 497 грн 45 коп, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 117 грн 99 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2010 у справі №28/65-09 замінено стягувача - Дочірнє підприємство "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на його правонаступника Дочірню компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Встановлена судом заборгованість відповідача за договором комісії №12/05-453/2 від 01.10.2005 сплачувалася останнім частинами та станом на 21.03.2019 сплачена в сумі 4093054,85 грн, заборгованість становить 3 550 044,31 грн.

Оплачені суми та дати їх сплати наведені позивачем у розрахунку позовних вимог та не оспорюються відповідачем.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості та положення ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 3% річних - 475 302,13 грн за загальний період прострочення з 21.03.2016 по 21.03.2019 та інфляційні втрати - 2 257 494,44 грн за загальний період з 21.03.2016 по 28.02.2019, що і є предметом даного позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 193 ГК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 525, 526 ЦК України, визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом у справі №28/65-09, відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо оплати поставленого газу та не виконав його в повній мірі до цього часу, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати природного газу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за заявлений період з 21.03.2016 по 21.03.2019, оскільки в даний період заборгованість у визначених позивачем сумах не була сплачена відповідачем.

Колегія суддів також вважає, що місцевий господарський суд вірно визначив суму річних, яка підлягає стягненню за заявлений період 475251,20 грн, та відмовив у стягненні 50,93 грн в зв`язку з невірним арифметичним розрахунком, що не оспорюється сторонами.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо невірного розрахунку інфляційних втрат, розрахунком суду та відмовою у стягненні інфляційної складової - 283 448,30 грн з огляду на таке.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку включаються і періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (дефляція).

Здійснюючи власний розрахунок інфляційний втрат, суд вказав, що позивач не вірно визначив основу нарахування, оскільки здійснив розрахунок на кожну із сум часткової оплати, а не на залишок заборгованості.

Втім, суд першої інстанції не врахував, що сума кожної оплати і являється частиною боргу, який існував певний період часу. Позивач же і врахував індекс інфляції окремо на кожну частину боргу за певний період часу, протягом якого вказана сума заборгованості існувала, застосувавши при цьому послідовно індекси інфляції (з врахуванням дефляції), що перевірено апеляційним судом. Вказаний розрахунок позивача не суперечить положенням ст. 625 ЦК України, листу Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997 та Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, заборгованість визначалася на останній день місяця.

З наведеного судом першої інстанції розрахунку вбачається, що сума заборгованості, на яку нараховувався індекс інфляції, не визначалася судом на останній день місяця, а визначалася в довільному порядку, що аргументовано наведено позивачем в апеляційній скарзі, та в такому разі на деякі суми боргу індекс інфляції взагалі не було нараховано, а саме на залишок боргу станом на 20.03.2,75 грн, на 25.05.2,75 грн, 27.07.2,75 грн, на 28.08.2,43 грн, на 20.10.2,43 грн, на 27.12.2,91 грн, на 18.01.2,85 грн, на 18.04.2,85 грн, на 17.07.2,85 грн, на 17.08.2,17 грн.

Також, суд першої інстанції не врахував правових позицій щодо розрахунку інфляційних втрат, викладену у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №904/10242/17 тощо, про те, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і тому нарахування інфляційних втрат за кожний наступний період прострочення виконання грошового зобов`язання здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього періоду, та не збільшував наступну суму заборгованості (за вирахуванням здійснених оплат) на встановлену суму інфляції попереднього періоду, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку, що сума інфляційних втрат складає 1 974 046,14 грн та відмовив у стягненні інфляційної складової - 283 448,3 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, апеляційний суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, тому його вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд першої інстанції надав вірну юридичну оцінку доводам відповідача про наявність прострочення кредитора з посиланням на положення Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, що відповідачем не оспорюється та не є доводами відзиву на апеляційну скаргу.

Доводи відповідача про невірний розрахунок інфляційних втрат не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки він в своїх розрахунках припускається тих же помилок, що і суд першої інстанції, та позивач при розрахунках застосовував індекс інфляції послідовно, зокрема і з врахуванням дефляції.

Відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи (ст. 277 ГПК України).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні суми інфляційної складової 283448,30 грн скасуванню з прийняттям у зазначеній частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 у справі №904/1196/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 у справі №904/1196/19 скасувати частково в частині відмови в стягненні суми інфляційної складової 283448,30 грн, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» (52204, м. Жовті Води Дніпропетровської області, вул. 8 Березня, буд.42, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1, ) 3% річних 475 251,20 грн (чотириста сімдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят одну грн 20 коп), інфляційні втрати 2 257 494,44 грн (два мільйони двісті п`ятдесят сім тисяч чотириста дев`яносто чотири грн 44 коп), витрати по сплаті судового збору 40 991,95 грн (сорок тисяч дев`ятсот дев`яносто одну грн 95 коп), про що видати наказ.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення 3% річних в сумі 50,93 грн».

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» (52204, м. Жовті Води Дніпропетровської області, вул. 8 Березня, буд.42, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги 6 377,58 грн (шість тисяч триста сімдесят сім грн 58 коп), про що видати наказ.

Відповідно до ст. 327 ГПК України видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна