ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Справа № 918/208/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 у справі № 918/208/19 (суддя Бережнюк В.В.)

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Сільськогосподарське підприємство "Шубківське"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне сільськогосподарське підприємство "Троянівське"

про стягнення шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок в сумі 783593,98 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Максимчук В.П., дов.№308 від 17.11.2016;

відповідача Хворостян А.М., дог. №02-04/2019-1 від 02.04.2019;

третя особа 1 на стороні відповідача не з`явився;

третя особа 2 на стороні відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04 червня 2019 року у справі №918/208/19 позов Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" (12460, Житомирська область, Житомирський район, с.Троянів, вул. Войтицького, 9 кв. 1, ) шкоду в розмірі 783 593 (сімсот вісімдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн. 98 коп., заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок на спеціальний рахунок місцевого бюджету р/р 7320, УК у Рівненському районі (с.Шубків) , МФО 899998, код класифікації доходів 24062200. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" (12460, Житомирська область, Житомирський район, с.Троянів, вул. Войтицького, 9 кв. 1, ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (33000, м.Рівне, вул. С.Петлюри, 37, ) 11 753 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 91 коп. витрат по сплаті судового збору. Видано накази.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 у справі №918/208/19 Товариство з обмеженою відповідальністю "Троянівське" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав викладених у ній просить рішення Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 у справі №918/208/19 є безпідставним та необґрунтованим, також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачем порушено процедуру проведення перевірки, не визначено її характер, окрім того складений Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 462-ДК/390/АП/09/01/-17 від 10.10.2017, за формою є додатком 1 до п.5.1. Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12.12.2003 № 312, який станом на момент проведення перевірки втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.02.2013 №132, який зареєстровано в Мінюсті України 14.03.2013 за № 412/22944.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №918/158/19 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Маціщук А.В., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 у справі №918/208/19; зупинено дію оскаржуваного рішення та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 10 вересня 2019 року о 10:30 год. Запропоновано позивачу в строк до 03.09.2019 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу. Запропоновано третім особам у строк до 03.09.2019 подати до суду письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги.

Матеріалами справи стверджується, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 у справі №924/872/18 була отримана учасниками у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

07.08.2019 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відзив на апеляційну скаргу (вих. №9-17-0.6-3778/2-19 від 02.08.2019), в якому позивач заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 у справі № 918/208/19 залишити без змін.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 № 01-04/889 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії по справі №918/208/19 - Грязнова В.В. у період з 09 вересня 2019 року по 11 вересня 2019 року включно, та перебуванням у відпустці судді-члена колегії Маціщук А.В. в період з 29 серпня 2019 року по 11 вересня 2019 року включно, відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів-членів колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 у справі № 918/208/19 прийнято до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В.

В судове засідання 10.09.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 10.09.2019 представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу та надали додаткові пояснення щодо оскаржуваного рішення.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача не забезпечили явку повноважених представників в судове засідання 10.09.2019, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Разом з тим, треті особи надіслали на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№31453/19 та вх.№31454/19), мотивуючи їх тим, що директор ОСОБА_1 не має реальної можливості бути присутнім 10.09.2019 у судовому засіданні, оскільки у зв`язку із сезоном сільськогосподарських робіт перебуває постійно на земельних ділянках, де підприємства здійснюють свою діяльність.

Розглянувши подані клопотання, заслухавши думку представників позивача та відповідача з приводу поданих клопотань, суд вважає за необхідне їх відхилити, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною 2 статті 202 цього Кодексу.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (частина 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, заявниками клопотань не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без їх участі, судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача про відкладення розгляду справи.

Оскільки судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області ГУ Держгеокадастру у Рівненській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №462-ДК/390/АП/09/01/-17 від 10.10.2017 року (а.с. 18-19). У даному Акті вказано, що ТзОВ "Троянівське" за рахунок власних коштів і ресурсів, здійснив обробіток, шляхом посіву сільськогосподарської культури - кукурудзи, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які перебувають у постійному користуванні ПАТ "СГП "Шубківське" із кадастровими номерами: :06 НОМЕР_1 020 НОМЕР_1 0042 (загальна площа 335,4847 га), під посівами - 263,2585 га; :06:027:0001 (загальна площа 66,4516 га), під посівами - 59,1341 га; :09:038:0038 (загальна площа 53,4189 га), під посівами - 43,9601 га; :09:008:0034 (загальна площа 185,7371 га), під посівами - 148,7048 га; :09:038:0039 (загальна площа 148,5448 га), під посівами - 43,9601 га. Загальна площа самовільно зайнятих земель під посівами кукурудзи становить 559,0176 га., що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель було складено протоколи про адміністративне правопорушення від 18.10.2017 за №462-ДК/0000225П/07/01/-17, №462-ДК/0000226П/07/01/-17, №462-ДК/0000193П/07/01/-17, №462-ДК/0000192П/07/01/-17, №462-ДК/0000194П/07/01/-17, відповідно до яких встановлено, що ТзОВ "Троянівське" в порушення вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України здійснено самовільне зайняття вищевказаних земельних ділянок площами 263,2585 га, 59,1341 га, 43,9601 га, 148,7048 га, 43,9601 га (а.с. 20-24).

Згідно з постановами про накладення адміністративного стягнення від 18.10.2017 за №№ 462-ДК/0000225По/08/01/-17, 462-ДК/0000226По/08/01/-17, 462-ДК/0000193По/08/01/-17, 462-ДК/0000192По/08/01/-17, 462-ДК/0000194По/08/01/-17, які були винесені щодо керівника ТзОВ "Троянівське" ОСОБА_1 , його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафів (а.с. 25-29).

Судом встановлено, що ТзОВ "Троянівське" вищезгадані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржувало.

Відповідно до постанов головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 06.03.2018 ВП № 55229774, ВП № 55230187, ВП № 55229283, ВП № 55230077, ВП № 55229614 закінчено виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 у зв`язку зі сплатою ним штрафів за самовільне зайняття земельних ділянок у повному обсязі (а.с. 42-46).

У зв`язку з вищезазначеними обставинами, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2007 року № 963, розраховано суму заподіяної державі шкоди, оформлену у вигляді розрахунків від 23.03.2018 року у розмірі:

- щодо земельної ділянки кадастровий номер :06:020:0042 самовільно зайнята площа 263,2585 га 369 018,39 грн.;

- щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:008:0034 самовільно зайнята площа 148,7048 га 208 444,57 грн.;

- щодо земельної ділянки кадастровий номер :06:027:0001 самовільно зайнята площа 59,1341 га 82 890,28 грн.;

- щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:038:0039 самовільно зайнята площа 43,9601 га 61 620,37 грн.;

- щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:038:0038 самовільно зайнята площа 43,9601 га 61 620,37 грн.

Всього сума нарахованої шкоди складає - 783 593,98 грн. (Розрахунки наведені на аркушах справи №31-40).

26.03.2018 Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області було направлено відповідачу претензії від 23.03.2018 №0-17-0.4,5-461/90-18, №0-17-0.4,5-462/90-18, №0-17-0.4,5-463/90-18, №0-17-0.4,5-464/90-18, №0-17-5-465/90-18, з вимогою оплатити на спеціальний рахунок місцевого бюджету шкоду, завдану внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, яка відповідно до реєстру поштових відправлень була отримана відповідачем 03.04.2018 (а.с. 30-41). Відповідь на претензії у матеріалах справи відсутня.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку відповідачем нарахованої суми шкоди - позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" про стягнення шкоди в сумі 783593,98 грн., завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, що розташовані на території Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи держаної влади і місцевого самоврядування.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Земельного кодексу України, Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Законом України "Про охорону земель", Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007.

Так, відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Визначення розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, здійснюється на підставі "Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007р. (далі - Методика).

Відповідно до п. 1 вказаної Методики, вона спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Пунктом 2 Методики визначено, що розмір шкоди визначається окремо по кожному із зазначених правопорушень.

Відповідно до п. 4 цієї Методики, розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держгеокадастру на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619 (Офіційний вісник України,2000 р., 44, ст. 1896).

Вказана Методика є чинною та діючою, та за її положеннями саме територіальними органами Держгеокадастру, в тому числі, розраховується шкода, заподіяна як державі, так і територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок всіх категорій земель.

Вищий господарський суд України в п.3.1 Постанови Пленуму від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно з п.3.6, п.3.9 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України у вирішенні питання про задоволення вимог щодо стягнення шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, господарським судам необхідно мати на увазі, що розмір такої шкоди визначається відповідно до розрахунку, зробленого територіальними органами інспекції Міністерства екології та природних ресурсів України або Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель Держкомзему та її територіальними підрозділами, на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963.

Судом встановлено, що земельні ділянки із кадастровими номерами: :06:020:0042; :06:027:0001; :09:038:0038; :09:008:0034; :09:038:0039 перебувають у постійному користуванні Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Шубківське", на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Рівненській області №17-77/16-14-СГ від 12.05.2014 про надання в постійне користування земельних ділянок.

Разом з тим, з матеріалів перевірки, проведеної Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, вбачається, що вказані земельні ділянки використовує Товариство з обмеженою відповідальністю "Троянівське" без укладення належним чином оформленого договору оренди земельних ділянок та за відсутності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Матеріали справи свідчать, що керівника ТзОВ "Троянівське" ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафів.

Судом встановлено, що постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.10.2017 за номерами: 462-ДК/0000225По/08/01/-17, 462-ДК/0000226По/08/01/-17, 462-ДК/0000193По/08/01/-17, 462-ДК/0000192По/08/01/-17, 462-ДК/0000194По/08/01/-17, які були винесені щодо керівника ТзОВ "Троянівське" Коновала Руслана Михайловича, на момент розгляду справи не скасовані, при цьому, ОСОБА_1 визнав свою провину, про що зазначено у протоколах про адміністративне правопорушення (т.1 а.с. 20-24) та сплатив нараховані йому штрафи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач своїми діями визнав факт неправомірного самовільного зайняття та використання земельних ділянок.

Суду не надані докази які б підтвердили використання земельних ділянок його постійним користувачем, а саме Публічним акціонерним товариством "Сільськогосподарське підприємство "Шубківське".

Щодо заперечень відповідача та третіх осіб проти позову із посиланням на те, що між Публічним акціонерним товариством "Сільськогосподарське підприємство "Шубківське" та Приватним сільськогосподарським підприємством "Троянівське" укладено договір інвестування, та те, що ТзОВ "Троянівське" не здійснювало діяльності на спірних земельних ділянках, а лише купувало урожай 2017 року у Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянівське", - колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України). Аналогічні положення містяться в ЦК України.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Проте, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що забороняється інвестування в об`єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом.

Об`єктом інвестиційної діяльності в укладеному договорі інвестування є земельні ділянки, які перебувають у державній власності та надані Публічному акціонерному товариству "Сільськогосподарське підприємство "Шубківське" на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Рівненській області №17-77/16-14-СГ від 12.05.2014 в постійне користування.

За умовами договору інвестування для втілення власного довгострокового інвестиційного проекту (програми) інвестор має право використовувати повний обсяг земель, що є об`єктом інвестиційної програми, для вирощування сільськогосподарських культур з урахуванням агрономічних технологій стосовно кожної окремої культури (п.4.4 договору інвестування). Інвестор зобов`язується здійснювати учаснику інвестиційну виплату за кожен рік інвестиційної діяльності протягом всього строку дії договору, в сумі 50000,00 на рік (п. 3.1 договору інвестування).

Згідно п.7.1 договору інвестування сільськогосподарська продукція та будь-які інші доходи, одержані в результаті інвестиційної діяльності, що є предметом договору, належать в повному обсязі інвестору як суб`єкту інвестування, що здійснює вирощування сільськогосподарських культур на землях, що є об`єктом інвестиційної програми.

Судом враховується, що право самостійного господарювання на землі означає, що землекористувачі мають право без втручання інших осіб використовувати земельні ділянки в межах їх цільового призначення.

Суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Так, власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Отже, у постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, у тому числі щодо надання її в оренду. При цьому земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування, залишається у державній власності.

Державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, в тому числі шляхом надання в оренду чи укладення договору про інвестиційну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення даних функцій.

Таким чином, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування (Дана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.01.2019 у справі №923/241/18).

З огляду на наведене, Публічне акціонерне товариство "Сільськогосподарське підприємство "Шубківське" не вправі виступати орендодавцем земельних ділянок державної форми власності, які їй надані на праві постійного користування, оскільки не наділено повноваженнями власника землі щодо розпорядження нею.

Відтак, подані відповідачем та третьою особою копії договору інвестування, договору купівлі-продажу врожаю, копії видаткових та податкових накладних про придбання врожаю (кукурудзи), - не можуть бути доказами відсутності вини ТзОВ "Троянівське" у вчиненні порушення вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, та не звільняють відповідача від відповідальності.

Встановлений позивачем факт самовільного використання земельної ділянки ТзОВ "Троянівське" не спростовується укладеним договором інвестування.

Набуття права на земельні ділянки та правомірність її використання відповідачем в процесі судового розгляду не доведено.

За результатами перевірки, проведеної Головним управлінням Держгеокадастру в області, встановлено, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на землю, а самовільно зайняті земельні ділянки не звільнені.

Згідно з частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

У свою чергу спеціальними нормами відносно положень Цивільного кодексу України є положення статті 157 Земельного кодексу України, відповідно до якої відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 №963 "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття та знесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу".

Відповідно до пунктів 12 і 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у випадках самовільного зайняття земельних ділянок шкода (збитки) відшкодовуються відповідно до статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, статей 156, 211, 212 Земельного кодексу України у повному обсязі особами, що її заподіяли.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях відповідача наявні ознаки цивільного правопорушення, а саме: вина та протиправна поведінка відповідача, яка спрямована на самовільне використання спірних земельних ділянок без достатніх на те підстав, внаслідок чого державі завдано шкоди, яка правомірно розрахована позивачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963.

Судом не приймаються до уваги доводи апелянта щодо процедурних порушень позивача під час проведення перевірки, оскільки ці питання могли підніматися під час оскарження в судовому порядку постанов про накладення адміністративного стягнення від 18.10.2017 за номерами: 462-ДК/0000225По/08/01/-17, 462-ДК/0000226По/08/01/-17, 462-ДК/0000193По/08/01/-17, 462-ДК/0000192По/08/01/-17, 462-ДК/0000194По/08/01/-17, що відповідачем не було зроблено.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Троянівське" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.06.2019 у справі № 918/208/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "16" вересня 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.