РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/9709/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 184 487,99 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) збитків у розмірі 184 487,99 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по перевезенню вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 липня 2019 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9709/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Проте Залізниця у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

З огляду на наведене суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 23 липня 2019 року про відкриття провадження у справі № 910/9709/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 1 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.

Копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 23 липня 2019 року була отримана уповноваженим представником відповідача 26 липня 2019 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього судового відправлення № 347.

Проте відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав та не скористався наданими йому процесуальними правами.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги те, що Залізниця належним чином була повідомлена про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Слід також зазначити, що 27 серпня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких останній зазначив про обґрунтованість його вимог та просив суд задовольнити позов Товариства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що у користуванні позивача перебувають шістнадцять залізничних вагонів:

- № 55080287 на підставі договору від 24 грудня 2014 року № 24/12-14, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс";

- № 55077846 на підставі договору від 24 грудня 2014 року № 24/12-14, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс";

- № 57599680 на підставі договору оренди від 1 грудня 2016 року № 139А/16, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "ТранспоКом";

- № 57925224 на підставі договору від 23 червня 2011 року № СВРЗ-05-20-11-31/Ю, укладеного з державним підприємством "Стрийський вагоноремонтний завод";

- № 56030885 на підставі договору від 24 грудня 2014 року № 24/12-14, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс";

- № 57923757 на підставі договору від 23 червня 2011 року № СВРЗ-05-20-11-31/Ю, укладеного з державним підприємством "Стрийський вагоноремонтний завод";

- № 67684019 на підставі договору суборенди від 20 листопада 2014 року № 150А/14, укладеного з юридичною особою за законодавством Австрії Transterminal Express Gmbh;

- № 59472548 на підставі договору від 24 грудня 2014 року № 24/12-14, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс";

- № 61603932 на підставі договору оренди від 30 травня 2014 року № 68А/14, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "ОСТ-ВЕСТ ЛОГІСТІК УКРАЇНА";

- № 57598583 на підставі договору оренди від 24 червня 2011 року № 63А, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "ТрансГрупп";

- № 68390202 на підставі договору піднайму від 5 грудня 2016 року № 32а/16, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс";

- № 61603361 на підставі договору оренди від 21 серпня 2013 року № 48А, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "ОСТ-ВЕСТ ЛОГІСТІК УКРАЇНА";

- № 55175178 на підставі договору оренди від 30 травня 2014 року № 68А/14, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "ОСТ-ВЕСТ ЛОГІСТІК УКРАЇНА";

- № 57603300 на підставі договору оренди від 24 червня 2011 року № 63А, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "ТрансГрупп";

- № 61633780 на підставі договору від 27 березня 2013 року № 20кп, укладеного з публічним акціонерним товариством "Дніпровагонмаш";

- № 56069073 на підставі договору оренди від 24 червня 2011 року № 63А, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "ТрансГрупп".

Як вбачається з долучених до матеріалів справи належним чином засвідчених копій залізничних накладних від 4 лютого 2018 року № 45570728, від 11 лютого 2018 року № 48289409, від 2 лютого 2018 року № 36333540, від 7 лютого 2018 року № 45670460, від 14 лютого 2018 року № 43935451, від 10 лютого 2018 року № 36457448, від 10 лютого 2018 року № 36457307, від 3 лютого 2018 року № 36352870, від 11 лютого 2018 року № 48287155, від 5 лютого 2018 року № 45598042, від 5 лютого 2018 року № 45602257, від 10 лютого 2018 року № 45773967, від 5 лютого 2018 року № 45579448, від 4 лютого 2018 року № 48175384, від 31 січня 2018 року № 48123657 та від 31 січня 2018 року № 43800283, вищевказані вагони, прямуючи порожніми під завантаження до пункту призначення, були пошкоджені та відчеплені у зв`язку з розукомплектацією деталей, про що були складені відповідні акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М відповідно від 7 лютого 2018 року, від 15 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 9 лютого 2018 року, від 18 лютого 2018 року, від 16 лютого 2018 року, від 13 лютого 2018 року, від 8 лютого 2018 року, від 15 лютого 2018 року, від 10 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 11 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 6 лютого 2018 року та від 4 лютого 2018 року, а також акти загальної форми ГУ-23 від 7 лютого 2018 року, від 16 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 9 лютого 2018 року, від 18 лютого 2018 року, від 16 лютого 2018 року, від 13 лютого 2018 року, від 8 лютого 2018 року, від 15 лютого 2018 року, від 10 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 12 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 7 лютого 2018 року, від 6 лютого 2018 року та від 4 лютого 2018 року.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут) обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно з пунктом 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334 (далі - Правила складання актів) акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту.

У зв`язку з пошкодженням (розукомплектуванням) зазначених вагонів позивач передав структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Залізниці аналогічні деталі, які були відсутні на цих вагонах, для подальшого їх встановлення.

Відповідно до повідомлень форми ВУ-36М від 13 лютого 2018 року № 6829, від 20 лютого 2018 року № 6858, від 9 лютого 2018 року № 6819, від 13 лютого 2018 року № 6823, від 20 лютого 2018 року № 6858, від 20 лютого 2018 року № 6858, від 15 лютого 2018 року № 6842, від 9 лютого 2018 року № 6814, від 15 лютого 2018 року № 6842, від 13 лютого 2018 року № 6829, від 16 лютого 2018 року № 6846, від 15 лютого 2018 року № 6842, від 9 лютого 2018 року № 6814, від 5 лютого 2018 року № 6741, від 16 лютого 2018 року № 6846 та від 3 лютого 2018 року № 6814 наведені вагони прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача для проведення ремонту та технічного огляду.

Згідно дефектних відомостей форми ВУ-22 від 13 лютого 2018 року, від 20 лютого 2018 року, від 9 лютого 2018 року, від 13 лютого 2018 року, від 20 лютого 2018 року, від 20 лютого 2018 року, від 15 лютого 2018 року, від 9 лютого 2018 року, від 15 лютого 2018 року, від 13 лютого 2018 року, від 16 лютого 2018 року, від 15 лютого 2018 року, від 9 лютого 2018 року, від 9 лютого 2018 року, від 16 лютого 2018 року та від 9 лютого 2018 року при проведенні ремонтних робіт на вагони були встановлені відповідні деталі, що також підтверджується актами встановлення від 13 лютого 2018 року № 1, від 20 лютого 2018 року № 1, від 9 лютого 2018 року № 1, від 13 лютого 2018 року № 1, від 20 лютого 2018 року № 1, від 20 лютого 2018 року № 1, від 15 лютого 2018 року № 1, від 9 лютого 2018 року № 1, від 15 лютого 2018 року № 1, від 13 лютого 2018 року № 1, від 16 лютого 2018 року № 1, від 15 лютого 2018 року № 1, від 9 лютого 2018 року № 1, від 9 лютого 2018 року № 1, від 16 лютого 2018 року № 1 та від 9 лютого 2018 року № 1.

Відповідно до повідомлень проведення ремонтних робіт на структурному підрозділі експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Залізниці ремонт вищенаведених вантажних вагонів було завершено, а по факту виконання цього ремонту було складено відповідні акт встановлення та акт виконаних робіт.

На підставі актів виконаних робіт від 20 березня 2018 року № 407, від 31 березня 2018 року № 417, від 20 березня 2018 року № 404, від 31 березня 2018 року № 419, від 31 березня 2018 року № 416, від 31 березня 2018 року № 419, від 31 березня 2018 року № 419, від 20 березня 2018 року № 407, від 31 березня 2018 року № 419, від 31 березня 2018 року № 413, від 31 березня 2018 року № 419, від 31 березня 2018 року № 419, від 20 березня 2018 року № 408, від 20 березня 2018 року № 406, від 31 березня 2018 року № 419 та від 20 березня 2018 року № 406 позивач прийняв та оплатив вартість поточного ремонту вагонів загальною вартістю 184 739,99 грн. (включаючи ПДВ). Вказаний ремонт був проведений товариством з обмеженою відповідальністю "РЕМВАГОНТОРГ" на підставі укладеного з Товариством договору про надання послуг від 19 лютого 2014 року № 25у/14.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частина 5 статті 307 ГК України).

Згідно з пунктом 2 Статуту останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 3 Статуту встановлено, що дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

Відповідно до статті 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (далі - Правила); Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезення пасажирів); інші нормативні документи.

Згідно з положеннями статті 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом із вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Частинами 1, 3 статті 314 ГК України, положення яких кореспондуються з нормами статті 924 ЦК України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з частиною 2 статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Зі змісту нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться Залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими Залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 29 листопада 2007 року № 01-8/917, а також постановах Вищого господарського суду України від 23 березня 2017 року в справі № 904/4195/16 та від 17 січня 2017 року в справі № 904/3013/16.

У статті 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, у тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами пункту 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29 січня 2015 року № 17, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Згідно з пунктом 3.4 Правил власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів № 55080287, № 55077846, № 57599680, № 57925224, № 56030885, № 57923757, № 67684019, № 59472548, № 61603932, № 57598583, № 68390202, № 61603361, № 55175178, № 57603300, № 61633780, № 56069073 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Відповідно до пункту 22 цих Правил сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15 листопада 1999 року № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 1999 року за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

На підставі викладеного, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 184 487,99 грн.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною 2 статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Водночас при дослідженні матеріалі справи суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та необхідність їх відновлення, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою - недотримання відповідачем обов`язку забезпечити збереженість майна під час здійснення перевезення. При цьому, відповідачем у встановленому законом порядку не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Залізницю у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний номер 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, місто Дніпро, площа Героїв Майдану, будинок 1, кімната 524; ідентифікаційний номер 33074226) 184 487 (сто вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 99 коп. збитків та 2 767 (дві тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 32 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 23 вересня 2019 року

Суддя Є.В. Павленко