ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 року Справа № 915/1272/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.

представника прокуратури: Григорян Е.Р. посв. №035059 від 13.08.2015,

від позивача: Зубрицької А.О. дов. від 08.01.2019,

від відповідача-2: Яценко Я.В. - ордер серія КС №565281 від 25.06.2019,

від відповідача-1:Яценко Я.В. - ордер серія КС №565282 від 25.06.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Прокурора Миколаївської області (54030, м.Миколаїв, вул.Спаська, буд.28) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (01008, м.Київ, вул.Грушевського, буд.12/2),

до відповідачів:

1)Державного підприємства Володимирівське лісове господарство

(56065, Миколаївська обл., Казанківський р-н, с.Володимирівка, вул.Центральна, буд.108);

2)Фермерського господарства Лупащенко

(56065, Миколаївська обл., Казанківський р-н, с.Володимирівка, вул.Центральна, буд.124),

про: визнання договору недійсним та повернення земельних ділянок, -

в с т а н о в и в:

25.04.2019 Прокурор Миколаївської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №05/2-404вих19 від 24.04.2019, в якій просить:

- визнати недійсним Договір №15 про спільну діяльність, укладений 03.04.2018 Державним підприємством Володимирівське лісове господарство з Фермерським господарством Лупащенко;

- Фермерському господарству Лупащенко повернути у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України, з правом постійного користування Державним підприємством Володимирівське лісове господарство, земельні ділянки державного лісового фонду загальною площею 165,3 га, вартістю 9245842,00 грн, що розташовані в межах території Володимирівської сільської ради Казанківського району (Лісове лісництво квартал 1 виділ 5 площа 54,3 га, квартал 20 виділ 2 площа 59,5 га та квартал 20 виділ 4 площа 51,5 га) та використовуються фермерським господарством на підставі Договору №15 про спільну діяльність від 03.04.2018.

В обґрунтування своїх вимог прокуратура у позовній заяві та додаткових поясненнях посилається на те, що Договір про спільну діяльність Договір №15 від 03.04.2018 укладений усупереч вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

- спірний договір є удаваним, вчиненим сторонами для приховання іншого правочину, а саме договору оренди, укладання якого суперечить приписам ч.1 ст.92 Земельного кодексу України, тому спірний договір має бути визнаний недійсним у відповідності до ст.235 ЦК України. Підтвердженням удаваності правочину є те, що відповідно до п.2.1 договору ДП «Володимирівське ЛГ» фактично передало ФГ «Лупащенко» в обробіток земельні ділянки загальною площею 165,3 га для вирощування сільськогосподарських культур за умови сплати останнім фіксованої орендної плати за використання земель упродовж року; договором передбачена його пролонгація, що не притаманно договорам про спільну діяльність. Тобто, за своїм змістом зазначений Договір фактично є договором передачі у платне користування земельної ділянки, тобто договором оренди землі, оскільки він відповідає вимогам ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в частині визначення істотних умов договору оренди землі. Зокрема, в Договорі зазначено об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельних ділянок), строк дії договору оренди (з можливістю його пролонгації) та відомості про орендну плату із зазначенням її розміру.

- умови Договору щодо формальних обов`язків сторін покращувати лісове та мисливське господарство ДП «Володимирівське ЛГ», а також відсутність, на перший погляд, істотних умов договору оренди землі та підписаного між сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки необхідно розцінювати як неналежне оформлення відносин оренди земельної ділянки і є лише способом, завдяки якому досягається мета передачі в оренду ФГ «Лупащенко» земельних ділянок.

- враховуючи, що між ДП «Володимирівське ЛГ» та ФГ «Лупащенко» фактично укладений договір оренди землі, застосуванню підлягають відповідні положення земельного законодавства України, які регулюють питання надання земель у користування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 ЗК України, ч.1 ст.317 ЦК України ДП «Володимирівське ЛГ» належить лише право володіння та користування землями, що перебувають у його постійному користуванні, без прав розпорядження ними. Згідно із ч.1 ст.124 ЗК України, ст.4 Закону України «Про оренду землі», передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу. Відповідно до ч.8 ст.122, ст.149 ЗК України надання земельних ділянок лісогосподарського призначення для не лісогосподарських потреб здійснюється Кабінетом Міністрів України. Отже, органом, уповноваженим на передачу спірної земельної ділянки у користування третім особам для сільськогосподарських потреб є Кабінет Міністрів України. Таким чином, ДП «Володимирівське ЛГ» при укладанні оскаржуваного Договору розпорядилося землями держлісфонду поза межами своїх повноважень.

- згідно ст.ст.55, 57 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам. Згідно державних актів на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 193689 та серії ЯЯ № 193690 ДП «Володимирівське ЛГ» надано в постійне користування відповідні земельні ділянки із цільовим призначенням - для ведення лісового господарства, отже, вони повинні використовуватися державним підприємством виключно для вказаних цілей. Втім земельні ділянки, з огляду на умови спірного Договору, фактично використовуються ФГ «Лупащенко» для товарного сільськогосподарського виробництва (вирощування сільськогосподарської продукції), тобто не за цільовим призначенням.Враховуючи викладене, та те, що ДП «Володимирівське ЛГ» не будучи власником вказаної земельної ділянки та не маючи права розпоряджатися нею, за спірним Договором незаконно передало у користування ФГ «Лупащенко» земельні ділянки державного лісового фонду, Договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст.203, 215, 235 ЦК України.

Позивач Кабінет Міністрів України підтримує позов, поданий в його інтересах Прокурором Миколаївської області, та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначає, що підставою звернення прокурора до суду є укладення сторонами удаваного правочину, оскільки під виглядом договору про спільну діяльність відбулась фактична передача земельної ділянки лісогосподарського призначення в оренду. Крім того, в незаконний спосіб відбулась зміна цільового призначення вказаної земельної ділянки, оскільки метою договору є обробіток земельної ділянки та вирощування на ній сільськогосподарської продукції. Тобто фактично земельна ділянка лісогосподарського призначення передана в оренду для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст.8 Лісового кодексу України, право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України. Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Статтею 27 Лісового кодексу України визначено повноваження Кабінету Міністрів України в сфері лісових відносин. Так, Кабінет Міністрів України забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісових відносин, а також передає у власність, надає у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності. Відповідно до ст.57 Лісового кодексу України, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Аналогічні норми містить і ст. 20 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу. Частина 8 ст.122 Земельного кодексу України визначає, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу. Частина 9 ст.149 Земельного кодексу України встановлює, що Кабінет Міністрів України має право вилучати земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб. Таким чином, саме Кабінет Міністрів України є органом, уповноваженим на прийняття рішень в сфері даних правовідносин, укладення Відповідачами спірного договору порушує інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України і відповідні інтереси підлягають судовому захисту.

Оспорюваних договір про спільну діяльність №15 від 03.04.2018 за своїм змістом та суттю є фактично договором оренди земельної ділянки і не може вважатись договором про спільну діяльність. Фактично спірний договір є договором оренди земельної ділянки, який містить відповідні необхідні умови, передбачені Законом України «Про оренду землі». Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону).

Ряд пунктів Договору, а також наявних у справі доказів свідчать про те, що в даному випадку має місце саме надання земельної ділянки в оренду для сільськогосподарських потреб, а не здійснення спільної діяльності для розвитку лісового господарства, оскільки:

- ДП «Володимирівське лісове господарство» зобов`язується відвести земельні угіддя ФГ «Лупащенко» для вирощування сільськогосподарської продукції (що кореспондує обов`язку орендодавця визначеному ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передати в користування орендарю земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди). В свою чергу ФГ «Лупащенко» зобов`язується використовувати земельні ділянки для спільних потреб та здійснювати вирощування сільськогосподарської продукції у відведених ДП місцях, (п. 2.1, 2.2 Договору).

- спірний договір не містить будь-яких фактичних обов`язків ДП щодо здійснення лісогосподарської діяльності на земельних ділянках, вирощування кормів та ведення лісомисливського господарства. ДП лише формально зобов`язується відвести земельні угіддя ФГ «Лупащенко» та здійснювати сприяння ФГ «Лупащенко» у виділенні земельних ділянок для вирощування кормових культур, будівництва та ремонту кормових ділянок, інших заходів, пов`язаних з веденням лісового та мисливського господарства.

- відповідно до витягу з ЄДРЮОФОП у ФГ «Лупащенко» взагалі відсутні види діяльності, пов`язані з веденням лісового господарства.

- відповідно до п. 6.7 Договору ФГ «Лупащенко» самостійно обирає вид посіву та на власний розсуд розпоряджається вирощеним врожаєм. Вказаний пункт узгоджується з положеннями ст. 25 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якого орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи.

Відповідно до ст.21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок. Укладаючи прихований договір оренди землі під виглядом договору про спільну діяльність ДП «Володимирівське лісове господарство» та ФГ «Лупащенко» фактично змінили цільове призначення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, що є прямим порушенням вимог земельного та лісного законодавства та підставою для визнання укладеного договору недійсним.

Під час укладення договору сторонами порушено приписи Постанови КМУ від 11.12.2012 №296 „Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави

перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном", відповідно до п.1 якого його дія поширюється в тому числі на державні підприємства, до яких зокрема відноситься і ДП „Володимирівське лісове господарство". Пунктом 2 Порядку передбачено, що суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір про спільну діяльність, подає центральному органу виконавчої влади, до сфери управління якого він належить (Державне агентство лісових ресурсів України) звернення щодо погодження укладання договору з відповідним пакетом документів. Орган управління за погодженням з Мінфіном, Мінекономрозвитку, Мін`юстом та Фондом державного майна подає відповідний проект рішення на розгляд Кабінету Міністрів України (п.3 Порядку). Кабінет Міністрів України приймає рішення про щодо погодження укладення договору, і лише після здійснення такого погодження можливе укладення договору про спільну діяльність (п.5 Порядку). Позивач не здійснював погодження договору про спільну діяльність №15 від 03.04.2018, відповідні документи для погодження укладення договору на розгляд Кабінету Міністрів України не надавались, що свідчить про порушення стороною договору ДП „Володимирівське лісове господарство" норм Постанови КМУ №296 від 11.12.2012 при укладенні спірного договору.

Відповідач-1 - ДП «Володимирівське лісове господарство» проти позовних вимог заперечує та зазначає, що сторонами не заперечується факт користування земельною ФГ «Лупащенко» та отримання корисних властивостей з неї, в підтвердження чого прокуратурою складено акт часткового обстеження земельних ділянок від 23.07.2018, що знаходяться у ДП «Володимирівське лісове господарство» на підставі державних актів. Проте даний акт не свідчить про порушення земельного законодавства щодо використання землі чи нанесення шкоди об`єкту державної власності, а також не є документом, що підтверджує державну реєстрацію переходу правомочностей володіння i користування земельною ділянкою до ФГ «Лупащенко». За своєю юридичною природою таке користування є виконанням зобов`язання управлінсько-господарського характеру взятого на себе за договором про спільну діяльність.

Укладений сторонами договір про спільну діяльність №15 від 03.04.2018 є чинним правочином та таким, що укладений в межах приписів матеріального права, якими регулюються відносини з дотриманням спеціального законодавства щодо об`єктів державної власності. При цьому, метою договору є покращення життєвого середовища фауни та покращення інфраструктури угідь ДП «Володимирівське лісове господарство». Мexaнізм забезпечення взятих на себе сторонами спірного договору зобов`язань, в тому числі покладених законодавством, лежить в межах екологічного, земельного, цивільного та господарського права.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно ч.4 ст.176 ГК України суб`єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб`єкту господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

Виходячи зі змісту Договору №15 сторони погодились, що ФГ «Лупащенко» бере на себе зобов`язання ДП «Володимирівське лісове господарство» щодо використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням, підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі іншої сторони, а також кормління фауни, шляхом забезпечення відповідною сільськогосподарською продукцією для заповнення наявних кормових ділянок та створених в майбутньому. Такий обов`язок випливає з прямої вказівки ч.4 ст.1134 ЦК України. А також фермерським господарством взято на себе зобов`язання землекористувача щодо дотримання вимог користування землею, що є обґрунтованим з точки зору кваліфікації суб`єкта, а також його компетенції та можливостей реалізації цього обов`язку. Окрім цього, лише фермерське господарство може забезпечити кормом фауну незалежно від обраного виду посіву на відведених ділянках, що дає змогу розширити раціон кормління тварин і, водночас, мінімізувати витрати на вирощування з економічної точки зору. Адже вирощування на одному полі декількох різновидів сільськогосподарської продукції є витратним та таким, що потребує великого людського та технологічного ресурсу з огляду на різноманітність процесів догляду за сільськогосподарськими культурами.

Також важливим є той факт, що метою спільної діяльності є покращення життєвого середовища фауни, що досягається безпосередньо зусиллями людей (громадянами України), що проживають на цій території, користуються її благами та разом з фауною складають екосистему навколишнього середовища цього регіону.

Щодо недійсності спірного договору в силу ст.ст.203, 215, 235 Цивільного кодексу України відповідач-2 зазначає, що спірний правочин є договором про спільну діяльність, а не оренди, оскільки при укладанні договору сторонами була визначена певна спільна мета, їх права та обов`язки, вклади кожного учасника тощо. Умови спірного договору є елементами договору про спільну діяльність, наявність яких не змінює правової природи такого правочину, адже можливість самостійного визначення змісту договору його сторонами є однією із форм реалізації принципу свободи договору, при якому контрагенти, які є самостійними суб`єктами господарювання, врахували вимоги імперативних норм щодо змісту договору, а також погодили всі його істотні умови, тому відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Відповідач-2 - ФГ «Лупащенко» проти позовних вимог також заперечує посилаючись на наступне:

- твердження прокуратури та позивача щодо результатів перевірки ДП «Володимирівське лісове господарство» органами Держгеокадастру є такими, що не відповідають дійсності, оскільки з листа ДП «Володимирівське лісове господарство» №123 від 05.06.2019 наданого на лист-запит вбачається, що з 03.04.2018 жодні перевірки Держгеокадастром щодо дотримання ДП «Володимирівське лісове господарство» не проводились. Дана обставина також підтверджується журналом перевірок ДП «Володимирівське лісове господарство» за період з 03.04.2018. Актів або інших доказів на підтвердження здійснення перевірки позивачем надано не було, докази ненадання при перевірці журналу перевірок в матеріалах справи відсутні.

- твердження прокуратури та позивача про те, що надані відповідачами докази не підтверджують спільну діяльність ФГ «Лупащенко» із ДП «Володимирівське лісове господарство» нічим не обґрунтовує. Надані відповідачами докази навпаки підтверджують факт виконання відповідачами умов саме Договору про спільну діяльність, зокрема, ДП «Володимирівське лісове господарство» на виконання Договору №15 про спільну діяльність від 03.04.2018 здійснювало підвезення насіння та мінеральних добрив для сівби насіння соняшника, боронування землі, що підтверджується обліковими листами тракториста-машиніста. У свою чергу, ФГ «Лупащенко» виконувало роботи по сівбі соняшника. Вищевказані акти, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, план меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь за формою 6-зем, план схема розташування годівниць землекористування підтверджують, що ФГ «Лупащенко» здійснювало свою діяльність на землях, визначених для цього та в межах домовленостей за Договором №15 про спільну діяльність від 03.04.2018, задля досягнення визначеної договором спільної діяльності. У свою чергу, ДП «Володимирівське лісове господарство» також брало участь у спільній діяльності задля досягнення визначеної договором мети.

- щодо цільового використання земельної ділянки, відповідач зазначає, що належним та допустимим доказом порушення суб`єктом господарювання земельного законодавства, зокрема встановлення факту нецільового використання земельної ділянки, може бути Акт перевірки, складений державним інспектором відповідно до уніфікованої форми акту. Висновки прокуратури про те, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням є передчасним та не підтверджені жодними належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Спірна земельна ділянка використовується відповідно до вимог чинного земельного законодавства, жодних порушень щодо нецільового використання такої земельної ділянки не було встановлено відповідним компетентним органом. Окрім того, спірна земельна ділянка перебуває у складі сільськогосподарських угідь, а тому доводи прокуратури про нецільове використання такої земельної ділянки не заслуговує на увагу. Так, ст.5 ЛК України встановлює, що до земель лісового фонду можуть відноситись сільськогосподарські угіддя у вигляді ріллі. Стаття 22 ЗК України передбачає, що рілля є різновидом земель сільськогосподарського призначення. Держкомстат у своєму наказі №49 від 08.02.2005 дає визначення ріллі і як такі землі мають використовуватись, а саме для посівів сільськогосподарських культур. З проектів організації та розвитку лісового господарства ДП «Володимирівське лісове господарство» вбачається, що земельна ділянка, на якій ДП «Володимирівське лісове господарство» та ФГ «Лупащенко» проводять спільну діяльність, відноситься до ріллі високої якості, підсобного господарства. Тобто такі землі мають використовуватись, як це передбачено ст.55 ЗК України -для потреб лісового господарства. Пунктом 2.2 оскаржуваного Договору №15 від 03.04.2018 передбачено, що ФГ «Лупащенко», серед іншого, здійснює вирощування сільськогосподарської продукції у відведених для цього місцях, тобто використовує землі за їх цільовим призначенням та використовує цю продукцію для заповнення наявних кормових ділянок. Таким чином, ДП «Володимирівське лісове господарство» та ФГ «Лупащенко» використовують спірну земельну ділянку за її цільовим призначенням, а саме для вирощування сільськогосподарських культур для потреб лісового господарства.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

Ухвалою суду від 02.05.2019 було відкрито провадження у справі.

У підготовчому засіданні 03.06.2019 розгляд справи було відкладено.

У зв`язку з перебуванням судді Мавродієвої М.В. у відрядженні (відповідно до наказу №23-в від 19.06.2019) підготовче засідання, призначене на 25.06.2019 не відбулося, у зв`язку з чим розгляд справи було призначено на 26.06.2019.

У засіданнях 26.06.2019, 10.07.2019, та 15.08.2019 судом оголошувались перерви.

У підготовчому засіданні 26.06.2019, з метою належної підготовки справи до судового розгляду, суд ухвалив з власної ініціативи продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 29.07.2019 було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 30.08.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників прокуратури та сторін, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

ДП «Володимирівське ЛГ» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №193689, виданого 19.08.2010, використовуються землі площею 536,41 га, що розташовані в межах території Володимирівської сільської ради Казанківського району (за межами населеного пункту). Відповідно до державного акту цільове призначення земельної ділянки - для ведення лісового господарства.

ДП «Володимирівське ЛГ» 03.04.2018 з фермерським господарством «Лупащенко» (далі - ФГ «Лупащенко») укладено Договір №15 про спільну діяльність (надалі - Договір) на строк до 31.12.2028.

Згідно п.1.1 Договору сторони уклали його з метою довгострокового та взаємовигідного співробітництва в сфері ведення лісового та мисливського господарства з урахуванням державних та регіональних програм в цій галузі.

Відповідно до п.1.2 Договору сторони домовилися здійснювати спільні дії по виконанню наступних проектів: організація та реконструкція існуючих та створення нових лісових доріг на землях ДП «Володимирівське лісове господарство»; організація розвитку лісового та мисливського господарства та його інфраструктури; організація покращення життєвого середовища фауни; створювати кормові і захисні ділянки, здійснювати інші заходи, пов`язані з покращення життєвого середовища фауни; організація забезпечення спільних програм іншими інвестиціями за замовленням Сторона-1; впровадження інноваційних проектів в галузях лісового та мисливського господарства.

Згідно з п.2 Договору ДП «Володимирівське ЛГ» зобов`язується надати ФГ «Лупащенко» схему розташування наявних кормових ділянок в межах угідь, згідно додатку №2; відвести земельні угіддя ФГ «Лупащенко» для вирощування сільськогосподарської продукції в межах угідь підприємства; надавати ФГ «Лупащенко» інформацію та рекомендації щодо необхідного раціону фауни; сприяти фермерському господарству у виділенні земельних ділянок для будівництва та ремонту кормових ділянок, інших необхідних для покращення споруд, вирощуванні кормових культур та здійсненні інших заходів, пов`язаних з веденням лісового та мисливського господарства.

ФГ «Лупащенко», в свою чергу, зобов`язується здійснювати фінансування спільних проектів за рахунок власних та залучених ресурсів, за погодженням із ДП «Володимирівське ЛГ», використовувати частину його угідь для спільних потреб; здійснювати вирощування сільськогосподарської продукції у відведених державним підприємством місцях згідно додатку №1; забезпечити кормління фауни шляхом забезпечення відповідною сільськогосподарською продукцією для заповнення наявних кормових ділянок та створених в майбутньому; сприяти у будівництві та ремонті кормових ділянок, інших необхідних для покращення споруд, вирощуванні кормових культур та здійсненні інших заходів, пов`язаних з веденням лісового та мисливського господарства.

Додатком №1 до Договору є «Схема розташування та характеристика земельних ділянок», якою визначено місце розташування на місцевості трьох земельних ділянок загальною площею 165,3 га (Казанківський район, Володимирівська сільська рада, Лісове лісництво квартал 1 виділ 5 площа 54,3 га, квартал 20 виділ 2 площа 59,5 га та квартал 20 виділ 4 площа 51,5 га), наданих ФГ «Лупащенко» з метою використовувати для спільних потреб.

Відповідно до п. 6.1 Договір діє до 31.12.2028. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме припинення або перегляду його умов, він вважається продовженим на той же строк і на тих самих умовах.

Пунктами 6.6 - 6.8 Договору передбачено, що обсяг річних інвестицій, що надаються ФГ «Лупащенко» для виконання спільної мети цього договору не перевищують 496000,0 грн та може бути переглянутий не частіше ніж один раз на рік, про що укладається додаткова угода.

Сторони домовились, що ФГ «Лупащенко» самостійно обирає вид посіву та на власний розсуд розпоряджається урожаєм, як компенсація понесених витрат на заходи, пов`язані з виконанням предмету цього договору. Обраний вид посіву не звільняє останнього від обов`язку забезпечити кормом фауну згідно їх раціону.

27.03.2019 між ДП «Володимирівське лісове господарство» та ФГ «Лупащенко» було укладено Додаткову угоду №15 до Договору №15. За даною додатковою угодою змінено п.п.6.6 Договору №15 та визначено, що сторони погоджуються та визнають, що обсяг річних інвестицій, що надаються Стороною-2 (ФГ «Лупащенко») для виконання спільної мети цього договору, не перевищують 512430,0 грн. за рік. Сторони погоджуються та визнають, що обсяг річних інвестицій може бути переглянутий з ініціативи будь якої сторони не частіше ніж один раз на рік, про що укладається додаткова угода.

23.07.2018 комісією у складі фахівців ДП «Володимирівське ЛГ», у присутності директора ФГ «Лупащенко» складено акт обстеження земельних ділянок ДП «Володимирівське ЛГ». За результатами обстеження підтверджено факт обробітку ФГ «Лупащенко» трьох земельних ділянок загальною площею 165,3 га, які перебувають у постійному користуванні ДП «Володимирівське ЛГ» на підставі державного акту серії ЯЯ № 193689.

Факт використання ФГ «Лупащенко» спірних земельних ділянок загальною площею 165,3 га також підтверджується наданими ДП «Володимирівське ЛГ» копіями 5 листів, скерованих на адресу ФГ «Лупащенко» упродовж 2018 року, про необхідність надання господарської продукції (без зазначення її найменування, обсягу, тощо) або її еквіваленту у грошовій формі для закупівлі відповідної продукції на загальну суму 392688,24 грн та 5 платіжних доручень про перерахування ФГ «Лупащенко» на користь ДП «Володимирівське господарство» коштів у загальній сумі 392688,24 грн.

Відповідно до інформації ДП «Баштанське ЛГ» від 22.02.2019 зазначені земельні ділянки загальною площею 165,3 га фактично використовуються ФГ «Лупащенко» на підставі Договору та на цей час знаходяться в обробленому стані (проведено посів озимого ріпаку та розорано ділянки). Упродовж 2019 року за Договором від ФГ «Лупащенко» надійшли кошти в сумі 200 тис. грн. (платіжні доручення №9 від 16.01.2019, №19 від 24.01.2019 та №28 від 13.02.2019) та передано державному підприємству сільськогосподарську продукцію вартістю 1500,0 грн. для заповнення кормових ділянок (акт приймання-передачі продукції та акт виконання зобов`язання від 04.01.2019).

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним Договору про спільний обробіток земельної ділянки №15 від 03.04.2018 та зобов`язання повернути земельні ділянки.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

Згідно статті 95 Земельного кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі (п.«а» ч.1).

Право самостійного господарювання на землі означає, що землекористувачі мають право без втручання інших осіб використовувати земельні ділянки в межах їх цільового призначення.

Землекористувач також мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію (п.«б» ч.1 ст.95 Земельного кодексу України).

Дане положення встановлює виняток із загального правила, передбаченого ч.2 ст.189 ЦК України, відповідно до якої продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Так, власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Відтак, у постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, у вигляді її продажу або надання її в оренду.

Однак, ст.ст.92, 95 Земельного кодексу України не містять жодної заборони щодо здійснення на земельній ділянці, переданій в постійне користування, спільної діяльності, оскільки у такому випадку здійснюється самостійне господарювання відповідача-1 на земельній ділянці наданій йому у постійне користування і передання земельної ділянки у користування іншої особи не відбувається.

Статтею 1130 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (Учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частини 1, 3 ст.215 Цивільного кодексу України визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Удаваний правочин як неправомірний може бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.215, ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею.

Обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину. Якщо в результаті вчинення правочину настають інші правові наслідки, правочин не може бути визнаний удаваним.

У такому випадку позивач має довести: обставини укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Статтею 1130 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Договір оренди землі згідно зі ст.13 Закону України Про оренду землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями ст.15 Закону України Про оренду землі, в редакції на момент укладення оспорюваного договору, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності-земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Суд зазначає, що основною метою спірного Договору про спільний обробіток земельної ділянки є об`єднання зусиль та певних внесків сторін для досягнення певних господарських цілей, наведених в розділі 1 цього договору.

Умовами договору про спільну діяльність не передбачено передачу земельної ділянки у володіння, а також плату за її користування. У матеріалах справи відсутні докази передачі земельних ділянок ФГ «Лупащенко», акти передачі земельних ділянок сторонами не укладались.

Факт використання території загальною площею 165,3 га, яка є частиною земельної ділянки площею 536,41 га, що перебуває у постійному користуванні ДП «Володимирівське лісове господарство», не підтверджує того, що ФГ «Лупащенко» отримало в оренду земельну ділянку площею 165,3 га, оскільки така земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав та не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, як того вимагає законодавство. Більше того, такій земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, що є обов`язковою умовою об`єкту оренди, тому договір оренди не може вважатись укладеним без наявності об`єкту оренди (земельної ділянки).

Що стосується твердження прокуратури та позивача, що оскаржуваний Договір містить відомості про розмір орендної плати як істотну умову договору оренди земельної ділянки, слід зазначити наступне.

Виходячи з аналізу положень Закону України «Про оренду землі», Податкового кодексу України, Господарського кодексу України, орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній чи комунальній власності - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, та здійснюється виключно у грошовій формі.

Розмір орендної плати за землю розраховується у відсотковому співвідношенні від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

У п.6.6 Договору №15 сторони передбачили надання стороною-2 річних інвестицій для виконання спільної мети цього договору, обсяг яких не має перевищувати 496000,0 грн.

Слід зазначити, що обсяг річних інвестицій не є можна вважати визначеним розміром орендної плати за земельну ділянку у розумінні Закону України «Про оренду землі» та Податкового кодексу України, оскільки сума інвестицій визначалась за згодою сторін без урахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не є фіксованою (лише зазначена верхня гранична межа розміру інвестицій). Інвестиції, визначені п.6.6 Договору, не мають ознак орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. В той же час зазначені інвестиції є внеском у спільну діяльність з метою покращення інфраструктури угідь ДП «Володимирівське лісове господарство» за рахунок залучених інвестицій (коштів) у незаборонений законодавством спосіб.

Крім того, дії сторін по виконанню спірного договору свідчать про те, що їх наміри відповідають меті договору про спільну діяльність.

Так, в якості доказів того, що діяльність ДП «Володимирівське лісове господарство» та ФГ «Лупащенко» спрямована на виконання саме договору про спільну діяльність, суду надані акти виконання зобов`язання та актами приймання-передачі сільськогосподарської продукції для заповнення кормових ділянок від 03.04.2018, від 16.11.2018, від 30.11.2018, від 12.12.2018, від 21.12.2018, від 04.01.2019, від 26.04.2019, 05.07.2019 (т.1 а.с.165-177; т.2 а.с.17), відповідно до яких зобов`язання ФГ «Лупащенко» щодо кормління фауни виконані в повному обсязі.

Крім того, відповідно до вказаних актів приймання-передачі сільськогосподарської продукції для заповнення кормових ділянок, ФГ «Лупащенко» передало, а ДП «Володимирівське лісове господарство» прийняло сільськогосподарську продукцію у відповідності до умов Договору, що доводить відсутність підстав стверджувати про наявність орендних правовідносин між відповідачами, оскільки законодавством виключена можливість здійснювати розрахунок за оренду земельної ділянки державної власності у будь-якій іншій формі, ніж грошовій.

Слід також зауважити, що відповідними листами №5 від 10.04.2018, №150 від 24.04.2018, №245 від 25.06.2018, №289 від 25.07.2018, №388 від 24.10.2018, №16 від 16.01.2019, №26 від 24.01.2019, 339 від 13.02.2019 (т.1 а.с.149-) ДП «Володимирівське лісове господарство» повідомляло ФГ «Лупащенко» про необхідність надання певної господарської продукції для покращення життєвого рівня фауни, а у разі неможливості, надати грошовий еквівалент для закупівлі необхідної продукції самим ДП «Володимирівське лісове господарство».

Надані відповідачем-2 платіжні доручення №28 від 13.02.2019, №19 від 24.01.2019, №9 від 16.01.2019, №550 від 24.10.2018, №485 від 26.07.2018, №450 від 25.06.2018, №414 від 24.04.2018, №388 від 10.04.2018 (т.1 а.с.140-147) про перерахування на користь ДП «Володимирівське лісове господарство» грошових коштів, містять в якості призначення платежів; «Надання інвестицій для виконання Договору про спільну діяльність №15 від 03.04.2018…» та посилання на листи-вимоги про надання господарської продукції або її грошового еквіваленту.

Крім того, згідно наданої відпоаідачем-2 бухгалтерської довідки, на виконання Договору про спільну діяльність №15 від 03.04.2018 ФГ «Лупащенко» в період з 01.11.2018 по 01.05.2019 були використані для заповнення кормових ділянок зерновідходи соняшника вартістю 4350,0 грн.; зерновідходи пшениці вартістю 4250,0 грн; зерновідходи ячменю вартістю 12675,0 грн та сіно тюковане на суму 200,0 грн (т.1 а.с.162).

Відповідно до бухгалтерської довідки ФГ «Лупащенко» №5 від 21.05.2019 (т.1 а.с.163), при виконанні Договору про спільну діяльність №15 від 03.04.2018 ФГ «Лупащенко» та ДП «Володимирівське лісове господарство» були понесені наступні витрати: на заробітну плату працівникам 110455,57 грн, податки на заробітну плату -24299,86 грн, дизельне пальне на суму 243174,27 грн, моторна олія на суму 16219,17 грн, мінеральні добрива на суму 368195,62 грн, засоби захисту рослин на суму 111677,05 грн, насіння на суму 200362,39 грн, сільгосппродукція на кормління фауни на суму 21475,0 грн, перераховано інвестиції на суму 696000,0 грн; що свідчить про ведення учасниками договору обліку спільної діяльності.

Складені ФГ «Лупащенко» та ДП «Володимирівське лісове господарство» акти приймання-передачі виконаних робіт від 17.05.2019, 16.05.2019, 15.05.2019, 14.05.2019, 13.05.2019, 26.04.2019, 25.04.2019, 24.04.2019, 23.04.2019, 22.04.2019 (т.1 а.с.225-231) підтверджують виконання робіт з обробки, належної ДП «Володимирівське лісове господарство» на праві постійного користування, земельної ділянки обома учасниками Договору про спільну діяльність №15 від 03.04.2018.

Зазначені обставини, на думку суду, повністю спростовують посилання прокуратури на удаваність спірного провочину, оскільки укладаючи його сторони мали на меті здійснення спільної діяльності для якісного ведення та розвитку лісового та мисливського господарства та його інфраструктури; організації та покращення життєвого середовища фауни; створення кормових і захисних ділянок, інших заходів, пов`язані з покращення життєвого середовища фауни, і вчинювані сторонами дії підтверджують спрямованість сторін на досягнення саме цієї мети.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм та матеріалів справи, враховуючи те, що умовами спірного договору не визначено усіх істотних умов, встановлених законодавством, які є обов`язковими для договорів оренди землі, суд приходить до висновку, що спірний договір за своєю правовою природою не є договором оренди та не містить ознак удаваного правочину.

Суд також вважає, що висновки прокуратури про те, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням не підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов`язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України судовий збір підлягає покладенню на Прокуратуру Миколаївської області.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення підписано 09 вересня 2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва