ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019м. ДніпроСправа № 904/3022/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Думи Івана Володимировича (м. Червоноград, Львівської області)

до Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 28 000 грн. 00 коп.

Суддя

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Дума Іван Володимирович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича (далі - відповідач) заборгованість за надані транспортно-експедиційні послуги у розмірі 28 000 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем (експедитором) зобов`язань за договором транспортно-експедиційних послуг № 136/18 від 20.12.2018, який було укладено у спрощений спосіб, в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем (перевізником) послуги з перевезення вантажу, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 28 000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 16.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 07.08.2019

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 35067/19 від 06.08.2019), в якому він просить суд розглядати справи без участі представник позивача, за наявними в матеріалах справи документами, у зв`язку з тим, що позивач немає можливості забезпечити участь представника в засіданні та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 07.08.2019 представник позивача не з`явився, але судом враховано наявність клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача у вказане судове засідання також не з`явився, при цьому, до суду повернувся конверт з ухвалою суду про відкриття провадження у справі, що направлявся відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 з відміткою "За закінченням терміну зберігання".

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи та продовження строку для подання учасниками справи своїх доводів і заперечень щодо позовних вимог, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності.

Так, ухвалою суду від 07.08.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 09.09.2019.

Від відповідача надійшов лист (вх.суду № 37644/19 від 20.08.2019), в якому він просив суд надати копію позовної заяви з додатком, враховуючи їх неотримання та неможливість підготовки відзиву на позовну заяву. Вказана заява була задоволена судом та надано відповідні копії.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 39570/19 від 02.09.2019), у якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке:

- договір, доданий позивачем до позовної заяви, ФОП Міщуком П.В. не підписувався, підпис та печатка зі сторони відповідача на ньому зроблені комп`ютерною графікою. Зважаючи на це, відповідач просив надати суду для огляду в судовому засіданні оригінали документів, копії яких були додані до позовної заяви;

- додана до позовної заяви товарно-транспортна накладна не має ніякого відношення до суті претензій, визначених позивачем у позовній заяві, оскільки ні в якості відправника товару, ні в якості перевізника, ні в якості отримувача товару ФОП Міщук П.В. її не підписував; товарно - транспортна накладна підтверджує факт виконання перевезення, а не участь в ньому ФОП Міщука П.В. ФОП Міщук ніякого фінансування від організатора перевезення за відповідним договором - ТОВ "Атем Плюс" за проведення вказаного перевезення не отримував; ні оформлених актів виконаних робіт згідно зі спірним договором, ні якихось інших документів, які б підтверджували невиконання відповідачем своїх зобов`язань, до позовної заяви не додано.

- на думку відповідача, для вирішення питання оплати перевезення, ФОП Дума І.В . необхідно звернутися з позовною заявою про стягнення боргу за перевезення до його організатора - ТОВ "Атем Плюс".

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 39584/19 від 02.09.2019), в якому він просив суд розглянути справу без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи документами, у зв`язку з тим, що позивач немає можливості забезпечити участь представника в засіданні та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 09.09.2019 представник позивача не з`явився, але судом враховано наявність клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача у вказане судове засідання також не з`явився, причин неявки суду не повідомив, але про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином та обізнаний, що вбачається з поданого ним 20.08.2019 листа та відзиву на позовну заяву.

У зв`язку з наявністю сумнівів щодо підписання ФОП Міщуком П.В. договору та замовлення, а також фактичного виконання спірних послуг на замовлення відповідача, суд вважав за необхідне за власною ініціативою витребувати у позивача оригінали доданих до позовної заяви документи, для огляду у судовому засіданні, а також письмові пояснення щодо викладених у відзиві на позовну заяву обставин.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 09.09.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 16.09.2019; витребувано у позивача оригінали доданих до позовної заяви документи для огляду у судовому засіданні, а також письмові пояснення щодо викладених у відзиві на позовну заяву обставин. Додатково зміст ухвали суду направлено сторонам у справі телефонограмами, які були отримані їх представниками 10.09.2019 (а.с.58-59).

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла заява з приводу ухвали суду (вх. суду № 41716/19 від 16.09.2019), в якій він просив суд критично оцінювати будь-які заяви відповідача та розглядати їх в сукупності з іншими документами та враховуючи неотримання відзиву на позов, позивач зазначає, що не має можливості надати аргументовану відповідь на нього та просить суд прийняти до уваги наступне: у міжнародних перевезеннях, досить розповсюдженими є випадки, коли крім вантажовідправника, перевізника та вантажоодержувача, приймають участь посередники, які називають, себе експедиторами. Як видно з ухвали суду, ключовим аргументом відповідача є твердження про те, що договір, доданий позивачем до позовної заяви, ним не підписувався. Поряд з цим, в ухвалі немає інформації про те, що відповідачем не підписувалося Транспортне замовлення на здійснення конкретного перевезення, яке за приписами статті 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" має усі істотні умови договору перевезення. З приводу договору відповідач заявляє, що підпис і печатка з його сторони зроблені комп`ютерною графікою. Водночас, будь-яких доказів цього він не надає. Насправді ж, відбитки печатки та підпису відповідача є складовими відтворених принтером зображень з документів, надісланих відповідачем електронною поштою. Відповідач не визнає, що саме його печатка стоїть на договорі та замовленні, отриманому перевізником з електронної адреси відповідача і що саме він мав господарський інтерес у виконанні цього перевезення, як посередник. Він не погоджується з тим, що договір-заявка та акт складені шляхом обміну простими електронними листами між контрагентами. Так, 23.05.2019 відповідачу були направлені на поштову та юридичну адреси рекомендовані листами з описом вкладення № 069 та № 077. Як видно з поштових описів, відповідачу були направлені, окрім інших документів, договір і транспортне замовлення. З моменту отримання цих документів відповідач жодного разу не заявив позивачу будь-яких зауважень чи застережень з приводу отриманих документів. Тобто, лише після звернення позивача до суду, відповідач вирішив зайняти позицію, яку він відобразив у своєму відзиві. До цього часу, він не зробив ні позивачу ні правоохоронним органам будь-якої заяви з приводу того, що хтось скористався його печаткою чи хтось підробив його підпис.

Також, від позивача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та розгляд справи в порядку загального позовного провадження (вх. суду № 41724/19 від 16.09.2019), у якому він просив суд залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Атем Полюс" у якості співвідповідача та перейти до розгляду спору за правилами загального позовного провадження, посилаючись на те, що ФОП Міщук П.В. ніякого фінансування від вантажовідправника - ТОВ "Атем Полюс" не отримував. Як вказував позивач, на даний момент встановити наявність договірних відносин ТОВ "Атем Полюс" та ФОП Міщука П.В. неможливо. У той же час міжнародна товарно-транспортна накладна свідчить про участь ТОВ "Атем Плюс" у спірному перевезенні у якості відправника вантажу. Додані до позовної заяви документи свідчать, що в організації спірного перевезення приймав участь посередник - експедитор ФОП Міщук П.В. , який узяв на себе зобов`язання з оплати. Приймаючи до уваги те, що ФОП Міщук П.В. заперечує свою участь у спірних правовідносинах, статусу співвідповідача набуває зобов`язана за законом особа, тобто, вантажовідправник ТОВ "Атем Плюс".

Від позивача надійшла заява (вх. суду № 41778/19 від 16.09.2019), в якій він просив суд провести слухання справи без участі представника позивача за наявними у справі документами, посилаючись на віддаленість суду та з метою економії коштів довірителя.

У судове засідання 16.09.2019 представник позивача не з`явився, але судом враховано наявність клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, яке було задоволено судом.

Представник відповідача у вказане судове засідання також не з`явився, причин неявки суду не повідомив, але про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Так, судом було зауважено, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 09.09.2019, не було повернуто за зворотною адресою, не повернулося також і поштове повідомлення про його отримання відповідачем. У зв`язку з вказаними обставинами, судом було здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного поштового відправлення суду, а також виготовлялась копія реєстру № 134 на відправку рекомендованої пошти з повідомленням від 10.09.2019, які долучені до матеріалів справи (а.62-63). При цьому, обізнаність відповідача про розгляд даної справи у суді (її номер, дати судових засідань) вбачається з поданого ним 20.08.2019 листа та відзиву на позовну заяву. Більше того, додатково зміст ухвали суду від 09.09.2019 було направлено сторонам у справі телефонограмами, які були отримані як представником позивача так і представником відповідача 10.09.2019 (а.с.58-59).

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Суд також наголошує на тому, що права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Більше того, у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на те, що матеріали справи містять всі докази та пояснення, на підтвердження дійсної правової позиції у даному спорі як позивача так і відповідача, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, а також закінчення строку на розгляд даної справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представника відповідача у відповідності до пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Суд виходить із того, що для надання документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські відносини, що виникли за конкретним правочином, укладеним між сторонами.

Так, 20.12.2018 Фізичною особою-підприємецем Думою Іваном Володимировичем (далі - позивач, перевізник) та Фізичною особою-підприємцем Міщуком Петром Васильовичем (далі - відповідач, клієнт) було підписано транспортне замовлення на перевезення вантажу в міжнародному сполученні № 136/8 (а.с.14).

У замовленні сторони узгодили

- дату і час завантаження - 21.12.2018;

- номер автомобіля - НОМЕР_3 / НОМЕР_2 ;

- маршрут перевезення - м. Дніпро (Україна) - с/с Солонский, Жлобинский район (Білорусь);

- дані про транспортний засіб (кількість, тип, об`єм) - Man, 20т 100 м3;

- місце завантаження - м. Дніпро, вулиця Далека, 2, склад Укрвторпром;

- місце розвантаження - 247220, Гомельська область, Жлобинський район, Содонський с/с, с/с Солонський;

- тип вантажу, кількість, вага брутто - 20 тон;

- термін доставки вантажу - 25.12.2018;

- фрахтова сума замовлення - 28 000 грн.;

- умова та форма оплати - безготівкова на розрахунковий рахунок по копіям документів, 4 дні (а.с.14).

Судом встановлено, що вказане транспортне замовлення містить всі істотні умови щодо договору такого виду, та внаслідок його підписання сторонами був укладений правочин, який за своїм змістом та правовою природою є договором транспортного експедирування, який підпадає під правове регулювання статті 316 Господарського кодексу України, Глави 65 Цивільного кодексу України "Транспортне експедирування", Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

Відповідно до частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України та статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 1 статті 930 Цивільного кодексу України, договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сформовано транспортне замовлення № 136/18 від 20.12.2018 на організацію перевезення за маршрутом м. Дніпро (Україна) - с/с Солонский, Жлобинский район (Білорусь), відповідно до якого 21.12.2018 здійснено завантаження автомобіля Man з державним номером НОМЕР_3 / НОМЕР_2 ; місце завантаження: м. Дніпро, вулиця Далека, 2.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання взятих на себе зобов`язань позивачем у грудні 2018 року було надано відповідачу послуги, обумовлені умовами замовлення № 136/18 від 20.12.2018, вартість яких склала 28 000 грн. 00 коп.

Так, на підтвердження виконання замовлення № 136/18 від 20.12.2018 позивач долучив до матеріалів справи міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 077072 від 27.12.2018 (а.с.15).

При цьому, матеріали справи не містять жодних заперечень чи претензій відповідача щодо якості, обсягів та вартості наданих послуг.

Таким чином, послуги з організації перевезення вантажів на суму 28 000 грн. 00 коп. є такими, що прийняті відповідачем в повному обсязі.

За приписами статті 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Так, у заявці № 136/18 від 20.12.2018 сторонами було узгоджено, що вартість послуг складає 28 000 грн.; оплата здійснюється протягом 4-х днів по копіям документів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем здійснювалося направлення на юридичну та фактичну (зазначену самим відповідачем) адреси відповідача рахунка-фактури, акту надання послуг від 27.12.2018, транспортного замовлення № 136/18, договору, CMR № 077072 (а.с.16-17).

При цьому, в установлений договором (заявкою) строк зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг відповідачем не виконано, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 28 000 грн. 00 коп.

Отже, зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг відповідачем не виконано, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати наданих послуг, приймаючи до уваги прийняття відповідачем наданих у грудні 2018 року послуг в рамках спірного правочину, господарський суд встановив, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв`язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 28 000 грн. 00 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно із частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів оплати наданих послуг відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний періоду сумі 28 000 грн. 00 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

З приводу заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке:

- між сторонами виникли господарські правовідносини внаслідок укладення транспортного замовлення № 136/18 від 20.12.2018, в якому сторонами були узгоджені всі необхідні (істотні) умови щодо організації конкретного перевезення;

- не укладення (не підписання відповідачем) договору транспортно-експедиційних послуг № 136/18 від 20.12.2018 не змінює факт виникнення між сторонами господарських правовідносин з організації перевезення, які виникли між сторонами з приводу конкретного замовлення (№ 136/18 від 20.12.2018). Більше того, позивач у позовній заяві також повідомив суд, що вказаний договір було укладено шляхом обміну електронними листами та оригінал його у сторін відсутній;

- наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують факт надання послуг, обумовлених транспортним замовленням № 136/18 від 20.12.2018 саме за CMR №077072 від 27.12.2018, зі змісту якої судом було встановлено факт належного виконання своїх зобов`язань позивачем щодо доставки вантажу за маршрутом м. Дніпро (Україна) - с/с Солонский, Жлобинский район (Білорусь);

- таким чином, з системного аналізу всіх наявних у справі доказів суд прийшов до висновку, що саме відповідач є замовником послуг з організації вказаного перевезення, а не ТОВ "Атем Плюс", як вказує відповідач.

Отже, враховуючи умови договору-заявки (транспортного замовлення № 136/18 від 20.12.2018), а також наявність в матеріалах справи доказів отримання повного пакету документів по спірному перевезенню відповідачем, а також відсутність зауважень щодо обсягів, якості та строків наданих позивачем послуг, приймаючи до уваги прийняття відповідачем наданих послуг в рамках спірного правочину, господарський суд встановив, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв`язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 28 000 грн. 00 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, 04.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Думою Іваном Володимировичем (далі - довіритель) та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем (далі - повірений) було укладено договір про правову допомогу (далі - договір про правову допомогу, а.с.20), відповідно до пункту 1.1. якого повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі з ФОП Міщуком П.В. З цією метою: здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (4 год.); провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет врегулювання спору (1 год.); підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (7 год.); вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді та на стадії виконання судового рішення (8 год.).

Згідно з пунктом 1.2. договору про правову допомогу дії вчиняються на таких умовах і в наступному порядку: за участю чи без особистої участі повіреного в судових засіданнях.

У пунктах 2.1. та 2.2. договору про правову допомогу сторони визначили, що за здійснення дій, що визначені у пункті 1.1. договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 3 500 грн. 00 коп. Розрахунок здійснюється в момент передачі довірителю підготовленої позовної заяви.

На підтвердження факту надання послуг за вказаним договором, позивачем та адвокатом було складено акт приймання-передачі наданих послуг від 11.07.2019, в якому сторони підтвердили факт надання послуг щодо вивчення та огляду доказів за їх місцезнаходженням (4 год.); проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год.); підготовки пакету документів, необхідних для звернення до суду, виготовлення позовної заяви (7 год.); вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення (8 год.) (а.с.23).

Згідно з умовами вказаного договору Фізична особа-підприємець Дума Іван Володимирович здійснив оплату послуг з надання правової допомоги за договором в сумі 3 500 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 04-07 від 11.07.2019 (а.с.22).

При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми статті 126 Господарського процесуального кодексу України, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат. У даній справі таке клопотання заявлено не було, отже у суду відсутні підстави для стягнення іншого розміру, ніж заявлено та доведено понесення яких позивачем.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів, що стосуються спору, підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп. є справедливою та співрозмірною.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1 921 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору, 3 500 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Думи Івана Володимировича до Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 28 000 грн. 00 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця Думи Івана Володимировича ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) 28 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 1 921 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору, 3 500 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.09.2019.

Суддя Ю.В. Фещенко