ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

23 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/3455/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Арустамян К.А.

за участю представників:

від позивача: Кобелєв О ОСОБА_1

від відповідача: Фельдман О.А.

від скаржника: Алюніна О.О ОСОБА_2 , Яковлєва К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

на рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017р., суддя в І інстанції Смелянець Г.Є., повний текст якого складено 03.02.2017р. в м. Одесі

у справі № 916/3455/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Експерт

до відповідача Публічного акціонерного товариства „Ринок Малиновський

про стягнення 2 030 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Експерт звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „Ринок Малиновський про стягнення 2 030 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 30.05.2016 року та 31.05.2016 року між ТОВ „Експерт та ПАТ „Ринок Малиновський було укладено два попередніх договори купівлі-продажу цінних паперів, за умовами яких сторони зобов`язалися укласти договори купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до яких продавець на умовах викладених в попередніх договорах зобов`язався передати у власність покупця прості іменні інвестиційні сертифікати ПВНЗІФ «Капітал Інвест», код ISIN UA , загальною кількістю 2 030 шт., загальною вартістю 2 030 000 грн., а покупець зобов`язався прийняти інвестиційні сертифікати та оплатити обумовлену грошову суму. На виконання умов зазначених договорів, в якості забезпечення виконання покупцем своїх зобов`язань за ними, позивачем було перераховано на користь відповідача грошові кошти у розмірі 2 030 000 грн. У наступному, 03.10.2016 року між сторонами були укладені дві додаткові угоди до вищевказаних попередніх договорів, відповідно до яких сторони розірвали попередні договори з 03.10.2016 року, а відповідач зобов`язався здійснити повернення позивачу раніше перерахованих грошових коштів в сумі 2 030 000 грн. у строк до 01.11.2016р. Посилаючись на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов вищевказаних договорів та угод прийняті на себе зобов`язання не виконав та до теперішнього часу грошові кошти не повернув, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.02.2017 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ „Ринок Малиновський на користь ТОВ „Експерт кошти в сумі 2 030 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 30 450 грн.

Судове рішення мотивовано приписами 11, 525, 526, 629, 635, 651 ЦК України та встановленими по справі обставинами, в порушення яких відповідач не надав суду належних доказів виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за укладеними попередніми договорами та додатковими угодами щодо повернення позивачу грошових коштів в сумі 2 030 000 грн. у встановлений строк, отже, наявний борг підлягає стягненню на користь позивача.

07.06.2019 року акціонерне товариство «СБЕРБАНК» (далі АТ«СБЕРБАНК») як особа, яка не була учасником справи, звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою скаржник вказує те, що висновки суду першої інстанцій є такими, що не відповідають фактичним обставинам правовідносин сторін спору та наявним доказам, нормам матеріального і процесуального права, оскільки суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 4, 3, 47, 33, 34, 43, 101 ГПК України належним чином не дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, не повно та всебічно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; належним чином не проаналізував відносини сторін, у зв`язку з чим не встановлено фактичних обставин справи та дійсних прав і обов`язків сторін, неправильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення безпосередньо зачіпає та порушує права й законні інтереси АТ «СБЕРБАНК», як особи, яка має інше речове право на об`єкт нерухомості (яке підлягає захисту в порядку, визначеному ст. 396 ЦК України) та право АТ «СБЕРБАНК», як іпотекодержателя об`єкта нерухомості, у тому числі пріоритетне право Банку на задоволення вимог, забезпечених іпотекою об`єкта нерухомості, за рахунок предмета іпотеки в першу чергу перед іншими кредиторами, а також впливає на права АТ «СБЕРБАНК» щодо отримання грошових коштів, які будуть отримані внаслідок проведення виконавчого провадження щодо ПАТ «Ринок Малиновський», та в процедурі банкрутства, оскільки попередні договори купівлі-продажу цінних паперів мають всі ознаки фіктивного правочину. Завдяки попереднім договорам купівлі-продажу цінних паперів створено штучну кредиторську заборгованість на суму 2 030 000 грн. а може і більше з метою подальшого ухилення від сплати кредитних зобов`язань АТ «СБЕРБАНК».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржником висловлюються об`єктивні припущення щодо дійсності попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів, укладених між сторонами справи, а також щодо дійсності наміру сторін у настанні юридичних наслідків та взагалі дійсності укладання такого правочину. Зазначене припущення пов`язується з наступним: перш за все, наявними обставинами, що обґрунтовують припущення щодо фіктивності правочину укладеного між позивачем та відповідачем; по-друге, наявними обставинами, що обґрунтовують припущення щодо фіктивності заявленої заборгованості до відповідача перед позивачем; по-третє, наявними ознаками підконтрольності та пов`язаності позивача та відповідача між собою як на рівні керівництва, так і на рівні управління господарською діяльністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Експерт» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

При цьому позивач вказує те, що АТ "СБЕРБАНК" не зазначає, про яке саме майно йдеться та яким чином зазначений об`єкт нерухомого майна стосується спору у даній справі №916/3455/16. Більш того, апелянт не додає до своєї скарги ані договору іпотеки, про який веде мову, ані документів, що підтверджують накладення арешту на нерухоме майно, або інше порушення прав АТ "СБЕРБАНК". При цьому, у межах справи про банкрутство АТ "РИНОК МАЛИНОВСЬКИЙ" № 916/784/19, АТ "СБЕРБАНК" звернулося із відповідною заявою із грошовими вимогами до боржника.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 589 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 33 Закону України «Про іпотеку» АТ "СБЕРБАНК" переважно перед третіми особами має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, а тому, не зрозуміло, яким чином оскаржуване рішення господарського суду Одеської області, яке взагалі не стосується предмету іпотеки ПАТ "СБЕРБАНК", зробить неможливим реалізацію банком своїх прав, як іпотекодержателя предмета іпотеки.

Позивач наголошує, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з зобов`язаної сторони, яка порушила умови договірних зобов`язань, на користь кредитора - ТОВ "ЕКСПЕРТ", а не оскарження укладених попередніх договорів та додаткових угод до них. Встановлення відповідності правочину нормам чинного законодавства України не входить до предмету доказування у даній справі. Доводи, викладені АТ "СБЕРБАНК" у апеляційній скарзі, не підтверджені будь-якими доказами та містять характер припущень, а оскаржуване рішення взагалі ніяким чином не впливає на права та законні інтереси АТ "СБЕРБАНК" та не зачіпає їх.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 року поновлено АТ "СБЕРБАНК" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 у справі № 916/3455/16 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ Сбербанк на рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 у справі № 916/3455/16.

23.09.2019 року, безпосередньо перед судовим засіданням з розгляду апеляційної скарги, АТ «СБЕРБАНК» подало до апеляційного суду заяву про забезпечення доказів та уточнення заяви про забезпечення доказів шляхом витребування в учасників справи визначених документів в порядку ст. 110 ГПК України, а також клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи для визначення ринкової вартості простих іменних інвестиційних сертифікатів, що були предметом попередніх договорів купівлі-продажу.

Вказані заяву про забезпечення доказів та уточнення заяви про забезпечення доказів апеляційним судом повернуто заявнику на підставі ч. 4 ст. 111 ГПК України, як подані без додержання вимог ч. 3 цієї статті, оскільки до них не додано документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, встановленому законом.

Вказане клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи апеляційний судом залишено без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України, оскільки його подано після закінчення призначеного судом процесуального строку.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін та скаржника, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з наступних підстав.

Колегія суддів враховує те, що АТ СБЕРБАНК звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою 07.06.2019 року на рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 року у даній справі в порядку ст. 254 ГПК України, як особа яка не була учасником справи.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У рішенні в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04 та № 29465/04) Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом…

З огляду на викладені правові норми та практику Європейського суду з прав людини щодо питання тлумачення і застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, суд апеляційної інстанції виходить із того, що право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності скарги на рішення.

За правилами статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Тобто, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції повинен перш за все з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 30.01.2019 у справі № 903/674/17, від 19.02.2019 у справі № 910/12807/16.

Звертаючись із апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду АТ «СБЕРБАНК» вказує те, що оскаржуване рішення безпосередньо зачіпає та порушує права й законні інтереси АТ «СБЕРБАНК», як особи, яка має інше речове право на об`єкт нерухомості (яке підлягає захисту в порядку, визначеному ст. 396 ЦК України) та право АТ «СБЕРБАНК», як іпотекодержателя об`єкта нерухомості, у тому числі пріоритетне право Банку на задоволення вимог, забезпечених іпотекою об`єкта нерухомості, за рахунок предмета іпотеки в першу чергу перед іншими кредиторами, а також впливає на права АТ «СБЕРБАНК» щодо отримання грошових коштів, які будуть отримані внаслідок проведення виконавчого провадження щодо ПАТ «Ринок Малиновський», та в процедурі банкрутства, оскільки попередні договори купівлі-продажу цінних паперів мають всі ознаки фіктивного правочину. Завдяки попереднім договорам купівлі-продажу цінних паперів створено штучну кредиторську заборгованість на суму 2 030 000 грн. а може і більше з метою подальшого ухилення від сплати кредитних зобов`язань АТ «СБЕРБАНК».

Проте, як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі була матеріально-правова вимога ТОВ „Експерт до ПАТ „Ринок Малиновський про стягнення коштів у сумі 2 030 000 грн. за попередніми договорами купівлі-продажу цінних паперів від 30.05.2016 року та від 31.05.2016 року, укладеними між ТОВ „Експерт та ПАТ „Ринок Малиновський, стороною яких скаржник не є, а тому не стосується прав і обов`язків останнього, відповідно господарським судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки АТ «СБЕРБАНК» як у цих відносинах, так і взагалі.

Як свідчать матеріали справи, скаржник не був учасником господарських правовідносин, які виникли між сторонами у справі та були предметом розгляду в суді першої інстанції, якому згідно з ст. ст. 24, 27 ГПК України у відповідній редакції надане право залучення до участі у справі іншого відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

При цьому, господарський суд першої інстанції не зобов`язував скаржника вчиняти будь - які юридично значимі дії стосовно спірної суми грошових коштів або утримуватися від їх вчинення. Відсутня згадка про АТ СБЕРБАНК як в описовій та мотивувальній, так і в резолютивній частинах оскаржуваного рішення.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що не можна стверджувати, що при ухваленні оскаржуваного рішення у даній справі місцевий господарський суд вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

АТ Сбербанк, яке вважає, що його права та законні інтереси порушені у зв`язку з укладенням попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів, не позбавлене можливості реалізувати належне йому право на судовий захист шляхом звернення до суду з самостійним позовом.

При цьому колегія суддів відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника про те, що оскаржуване рішення безпосередньо зачіпає та порушує права й законні інтереси АТ «СБЕРБАНК», як особи, яка має інше речове право на об`єкт нерухомості (яке підлягає захисту в порядку, визначеному ст. 396 ЦК України) та право АТ «СБЕРБАНК», як іпотекодержателя об`єкта нерухомості, у тому числі пріоритетне право Банку на задоволення вимог, забезпечених іпотекою об`єкта нерухомості, за рахунок предмета іпотеки в першу чергу перед іншими кредиторами, а також впливає на права АТ «СБЕРБАНК» щодо отримання грошових коштів, які будуть отримані внаслідок проведення виконавчого провадження щодо ПАТ «Ринок Малиновський», та в процедурі банкрутства.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, АТ "СБЕРБАНК" не зазначає, про яке саме майно йдеться та яким чином зазначений ним об`єкт нерухомості стосується спору у даній справі №916/3455/16. Більш того, апелянт не додає до своєї скарги ані договору іпотеки, про який веде мову, ані документів, що підтверджують накладення арешту на нерухоме майно, або інше порушення прав АТ "СБЕРБАНК". Доводи, викладені АТ "СБЕРБАНК" в апеляційній скарзі, не підтверджені будь-якими доказами та містять характер припущень.

При цьому колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За приписами ст. 7 вказаного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Положеннями ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Таким чином, навіть у разі наявності іпотечного договору між скаржником та відповідачем у даній справі, АТ "СБЕРБАНК" переважно перед третіми особами має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно

А тому, твердження скаржника про те, що рішення господарського суду Одеської області у даній справі зробить неможливим реалізацію банком своїх прав, як іпотекодержателя предмета іпотеки, не заслуговує на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що попередні договори купівлі-продажу цінних паперів, за невиконання яких стягнуто заборгованість з відповідача, не можна вважати правочинами, спрямованими на створення правових наслідків, які обумовлені такими правочинами, а тому такі правочини відповідно до частини 1 статті 234 ЦК України є фіктивними, колегією суддів відхиляються, оскільки дане питання виходить за межі перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не порушує права та інтереси АТ Сбербанк і не впливає на його обов`язки та питання про його права, інтереси та(або) обов`язки стосовно сторін у справі місцевим судом не вирішувалися, отже наявності правового зв`язку між скаржником та сторонами у справі судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому названа особа не є належним суб`єктом апеляційного оскарження у розумінні ст. 254 ГПК України у даній справі, у зв`язку з чим апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України підлягає закриттю, оскільки в даному випадку відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 45 675 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 234, 253, 254, п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 року у справі № 916/3455/16 закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 24.09.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.