РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/621/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу №927/621/19

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до відповідача: Остерської квартирно-експлуатаційної частини району

вул. Ювілейна, 3, селище Десна, Чернігівська область, 17024

про стягнення 18960 грн 13 коп.

представники сторін не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 18960,13 грн, а саме: 15851,91 грн пені, 3108,22 грн річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №4739/18-ТЕ(Т)39 від 05.01.2018, щодо вчасної оплати заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду від 02.08.2019 про відкриття провадження у справі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини, а саме не пізніше 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені про розгляд справи №927/621/19 Господарським судом Чернігівської області за правилами спрощеного письмового позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №794, 808, відповідно.

Як свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 808, вищевказана ухвала суду від 02.08.2019 вручена відповідачу 05.08.2019.

Враховуючи, що ухвала суду від 02.08.2019 отримана відповідачем 05.08.2019, тому останнім днем подання до суду відзиву є 20.08.2019.

У вказаний строк відповідач відзив не надав, доказів наявності поважних причин його ненадання суду не представив. Заяви та клопотання від відповідача до суду не надходили.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідачем не подано відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин, тому в силу приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа вирішується судом за наявними у ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, встановлені законом, до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що також передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що ухвала про відкриття провадження у цій справі винесено судом 02.08.2019, тому справа має бути розглянута в строк до 01.10.2019.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

05.01.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Остерською квартирно-експлуатаційною частиною району (споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 4739/18-ТЕ(Т)-39 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у I кварталі 2018 року природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінено тип публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044 «Питання публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044 «Питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 було затверджено Статут Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», згідно якого змінено тип компанії на приватне акціонерне товариство та змінено найменування компанії, а саме повне найменування українською мовою - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ідентифікаційний код 20077720, місцезнаходження: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом із вказаного державного реєстру.

Згідно з п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Умовами п.2.1. договору сторони передбачили, що постачальник передає споживачу у період з 01.01.2018 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1270,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях: січень 450,0 тис.куб.м., лютий 420,0 тис.куб.м., березень 400,0 тис.куб.м.

Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору (п. 2.2. договору).

Ціна газу обумовлена сторонами у договорі, зокрема у Розділі V «Ціна газу».

У відповідності до пункту 5.1 договору, ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Сторони у п. 5.2 договору визначили, що ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

За умовами п.5.4 договору загальна вартість цього договору становить 6 276 340,00 грн, крім того ПДВ 1 255 268,00 грн, разом з ПДВ 7 531 608,00 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу (абзац 1 п.6.1 договору).

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (абзац 2 п.6.1 договору).

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (абзац 3 п.6.1 договору).

Пунктом 12.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2018 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду №1 від 22.02.2018 до договору постачання природного газу від 05.01.2018 №4739/18-ТЕ(Т)-39, відповідно до умов якої, зокрема, абзац третій пункту 6.1. розділу 6 «Порядок та умови розрахунків» договору викладено в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.».

У п.6 додаткової угоди №1 від 22.02.2018 до договору постачання природного газу від 05.01.2018 №4739/18-ТЕ(Т)-39 сторони встановили, що додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.01.2018.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 від 31.03.2018 до договору постачання природного газу від 05.01.2018 №4739/18-ТЕ(Т)-39 сторони дійшли згоди викласти п. 2.1. розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: « 2.1. Постачальник передає споживачу з 01.01.2018 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 859,107 тис. куб.метрів, в тому числі по місяцях: січень 289,852 тис.куб.м, лютий 287,720 тис.куб.м, березень 281,535 тис.куб.м.

Крім того, даною додатковою угодою викладено п. 5.4. розділу 5 «Ціна природного газу» у наступній редакції: « 5.4. Загальна вартість цього договору становить 4 245 706,79 грн, крім того, ПДВ 849 141,36 грн, разом з ПДВ 5 094 848,15 грн».

У п.5 додаткової угоди №2 від 31.03.2018 до договору постачання природного газу від 05.01.2018 №4739/18-ТЕ(Т)-39 сторони встановили, що додаткова угода набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.01.2018 року.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором у період з січня 2018 року по березень 2018 року на загальну суму 5 094 848,15 грн, що підтверджується двосторонніми актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2018 на суму 1 718 938,30 грн, від 28.02.2018 на суму 1 706 294,69 грн, від 31.03.2018 на суму 1 669 615,16 грн, які підписані та скріплені печатками обох сторін (а.с. 27-29).

Від відповідача до суду не надходило заперечень щодо обсягу та вартості отриманого від позивача природного газу у 1 кварталі 2018 року по договору постачання природного газу від 05.01.2018 №4739/18-ТЕ(Т)-39.

Таким чином, укладений між сторонами договір постачання природного газу від 05.01.2018 №4739/18-ТЕ(Т)-39 по своїй правовій природі є договором поставки.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на визначення сторонами в абзаці 2 п.6.1 договору умови остаточного розрахунку відповідача за фактично переданий природний газ - у строку до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, суд доходить висновку, що по акту приймання-передачі природного газу: від 31.01.2018 на суму 1 718 938,30 грн відповідач зобов`язаний був розрахуватись у строк до 26.02.2018 (25.02.2018 - вихідний день неділя), від 28.02.2018 на суму 1 706 294,69 грн відповідач зобов`язаний був розрахуватись у строк до 26.03.2018 (25.03.2018 - вихідний день неділя), від 31.03.2018 на суму 1 669 615,16 грн відповідач зобов`язаний був розрахуватись у строк до 25.04.2018.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Як стверджує позивач, відповідач за поставлений природний газ у 1 кварталі 2018 року розрахувався у повному обсязі, однак з порушенням строку оплати, що підтверджується поданою позивачем інформацією щодо розрахунків Остерська КЕЧ по договору №4739/18-ТЕ(Т)-39 (а.с. 31), відповідно до якої 21.03.2018 перераховано позивачу - 1 718 938,30 грн, 21.03.2018 перераховано позивачу - 1 706 294,69 грн, 30.03.2018 перераховано позивачу -1 669 615,16 грн.

Відповідачем не подано суду доказів щодо наявності розбіжностей щодо дат та сум платежів, здійснених відповідачем по договору №4739/18-ТЕ(Т)-39 від 05.01.2018 та додаткових угод до нього.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати за поставлений природний газ по договору №4739/18-ТЕ(Т)-39 від 05.01.2018, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений природний газ є порушенням умов договору та норм чинного законодавства.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості природного газу, поставленого на підставі договору від 05.01.2018 за № 4739/18-ТЕ(Т)-39 за актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 1 718 938,30 грн, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 15851,91грн пені за період з 27.02.2018 по 20.03.2018.

Відповідно до статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання ( ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.8.2 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 22.02.2018), у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є правомірними, підтверджені матеріалами справи, розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, відповідачем у встановленому порядку вимоги не спростовані. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 15851,91грн за період прострочки з 27.02.2018 по 20.03.2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 3108,22 грн 3% річних за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2018 року за період з 27.02.2018 по 20.03.2018.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховані 3% річних у сумі 3108,22 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2018 року за період з 27.02.2018 по 20.03.2018.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений природний газ своєчасно не розрахувався, вимоги позивача не оспорив, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 15851,91 грн пені за період з 27.02.2018 по 20.03.2018 та 3% річних у сумі 3108,22 грн за період з 27.02.2018 по 20.03.2018.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 1921грн 00коп., підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, 232, 233, 236-241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 18960 грн 13 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Остерської квартирно-експлуатаційної частини району (вул. Ювілейна, 3, селище Десна, Чернігівська область, 17024, ідентифікаційний код 07807645) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) 15851 грн 91 коп. пені, 3108 грн 22 коп. 3% річних, 1921 грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 20.09.2019.

Суддя Н.Ю.Книш