СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа № 905/1119/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕС Полімер", м.Бахмут Донецької області, (вх. №2545 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 15.07.2019 (рішення ухвалено суддею Фурсовою С.М. у приміщенні господарського суду Донецької області 15.07.2019 о 10:30 годині, повний текст рішення складено та підписано 15.07.2019) у справі № 905/1119/19

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця, м. Лиман Донецької області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕС Полімер", м.Бахмут Донецької області,

про стягнення 186000,00 грн. штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.07.2019 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 186000,00 грн. штрафу, а також 2790,00 грн. судового збору.

Місцевий господарський суд зазначив, що в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач не закінчив ремонтні роботи, про причини невиконання або настання форс-мажорних обставин не повідомив, на претензії позивача відповіді не надав. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідності до ч.1 ст. 230 ГК України та п.6.3. договору виконавець за даним договором несе відповідальність, зокрема, за порушення термінів виконання робіт, визначених цим договором, і має сплатити штраф у розмірі 20% від вартості не виконаних в строк робіт, а саме, від суми 930000,00 грн. (калькуляції за договором), що становить 186000,00 грн.

Відповідач із рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу відповідача.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд в порушення норм ГПК України не дослідив надані відповідачем докази та не врахував заперечення, викладені у відзиві (який було направлено відповідачем у встановлений строк та отримано судом 12.07.2019). Відповідач також вказує на те, що пунктом 4.5 укладеного між сторонами договору передбачено, що для здійснення розрахунків крім акту приймання-передачі виконаних робіт (акту видачі з ремонту, в якому зазначається сума виконаних робіт) повинні бути затверджені фактичні калькуляції на виконані обсяги робіт з розшифровками по статтям витрат в межах вартості робіт з ремонту, однак фактично цього зроблено не було; сторони не узгодили суттєві умови договору не встановили конкретний обсяг робіт; додаток №4 до договору відсутній; дату здачі робіт визначено календарною датою, що не узгоджується з такою суттєвою умовою як об`єм робіт; відповідач фактично виконував роботи, які не були передбачені технічним завданням, що потягнуло за собою додаткові витрати та час на виконання додаткового обсягу робіт; акт приймання верстатів з ремонту від 22.02.2019 був складений замовником одноособово, без залучення представників виконавця; в акті та претензії замовник зазначає про виявлені зауваження до якості виконаних робіт, але фактично перелік зауважень не має відношення до переліку узгоджених робіт за договором; на момент укладення договору наявна інформація щодо об`єму та строків виконуваних робіт дозволяла стверджувати про можливість повного та своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, однак з першого етапу дефектування ремонтних робіт, в порушення ст.850 ЦК України, замовником (позивачем) не забезпечено сприяння; позивач ухилявся від прийняття робіт, незважаючи на направлення відповідачем листів про готовність верстатів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і що на момент відкриття провадження учасниками справи не подано клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін і суд не вбачав підстав для призначення такого розгляду з власної ініціативи суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи, про що було зазначено в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Вказаною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 5 днів з дня вручення даної ухвали.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення, копію вказаної ухвали отримано позивачем 28.08.2019, отже, встановлений судом строк для подання відзиву закінчився 02.09.2019.

03.09.2019, тобто поза межами вказаного строку позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти вимог апелянта. Клопотання про поновлення строку подання відзиву позивачем суду не надано.

В ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ст.210 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Протоколом №325-1/КВ розгляду тендерних пропозицій від 13.09.2018 затверджено переможця за процедурою закупівлі в електронній системі закупівель №2834244UA-2018-08-22-000156-b - ТОВ ЕС ПОЛІМЕР (а.с.12).

27.09.2018 між ПАТ Українська залізниця в особі структурного підрозділу Покровська дистанція колії регіональної філії Донецька залізниця (далі замовник, позивач) та ТОВ ЕС ПОЛІМЕР далі виконавець, відповідач) було укладено договір №ДОН/ПЧ-8-18680/НЮ-В (а.с. 18), згідно з п.1 якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання виконати ремонт малої механізації (рейкозварювальних верстатів) за рахунок власних сил та засобів і здати результати замовнику.

Згідно з п.1.4. договору строк надання послуг не більше 90 календарних днів з дня подачі в ремонт, але не пізніше 31.12.2018. Датою надходження рейкорізних верстатів в ремонт слід вважати дату підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі рейкорізних верстатів в ремонт (п.2.3. договору).

За умовами п.4.7. договору, загальна сума договору складає 930000,00 грн.

Згідно з п.5.2 договору, виконавець зобов`язується своєчасно, у письмовій формі попередити замовника про наявність незалежних від виконавця обставин, що можуть вплинути на виконання умов цього договору виконавцем.

За порушення термінів виконання робіт, визначених цим договором, виконавець має сплатити штраф у розмірі 20% від вартості не виконаних в строк робіт (п.6.3. договору).

Строк дії договору встановлено сторонами з моменту його підписання до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.2. договору).

Даний договір підписано уповноваженими особами обох сторін та скріплено печатками підприємств.

У Додатку №1 до договору визначено обсяг робіт рейкорізний верстат у кількості 16 штук, та термін виконання ремонтних робіт - не більше 90 календарних днів з дня подачі в ремонт; до 31.12.2018.

Також сторонами було підписано калькуляцію до договору на суму 930000,00 грн.(а.с.22).

На виконання пункту 2 договору позивачем було передано обладнання (рейкорізний верстат) відповідачу для виконання ремонтних робіт: за актом від 01.10.2018 у кількості 14 штук, за Актом від 04.10.2018 у кількості 1 штука, за актом від 05.10.2018 у кількості 1 штука (а.с.9 11), тобто усього позивачем було передано, а відповідачем прийнято 16 рейкорізних верстатів в ремонт.

Однак станом на 31.12.2018 роботи не були виконані та верстати не були повернуті виконавцем замовнику, у зв`язку з чим позивачем у січні березні 2019 року неодноразово направлялись відповідачу претензії з вимогою виконання ремонтних робіт (а.с. 26 28).

Вважаючи свої права порушеними, позивач у червні 2019 року звернувся до господарського суду з позовом у даній справі, який було задоволено судом з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду і підпадає під правове регулювання глави 61 (ст.ст. 837-864) Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2 ст.837 ЦК України)

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 ГК України). З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17.

Апелянт стверджує, що сторони при укладенні договору визначились з предметом договору (ремонт) та погодили строк виконання робіт, але не встановили обсяги до моменту проведення дефектування, зокрема, відсутній додаток №4 до договору, який було передбачено проектом договору до тендерної документації.

Заявник скарги зазначає, що пунктом 4.5 укладеного між сторонами договору передбачено, що для здійснення розрахунків крім акту приймання-передачі виконаних робіт (акту видачі з ремонту, в якому зазначається сума виконаних робіт) повинні бути затверджені фактичні калькуляції на виконані обсяги робіт з розшифровками по статтям витрат в межах вартості робіт з ремонту, однак фактично цього зроблено не було. Тобто, на думку заявника, сторони не узгодили суттєві умови договору не встановили обсяг робіт.

Разом з тим, в ході апеляційного провадження відповідачем не пояснено, яким чином вказана обставина стосується предмету спору, враховуючи, що позов заявлено не стосовно здійснення розрахунків за виконані роботи, а про стягнення штрафу за недотримання виконавцем погодженого сторонами в договорі строку виконання робіт.

Окрім того, як було встановлено вище, обома сторонами вчинено дії, спрямовані на виконання договору, а саме, у жовтні 2018 року за відповідними актами (а.с.9 11) позивачем було передано, а відповідачем прийнято 16 рейкорізних верстатів в ремонт.

Також, як вбачається з апеляційної скарги, відповідач не заперечує факт укладення між сторонами договору від 27.09.2018 №ДОН/ПЧ-8-18680/НЮ-В.

За таких обставин, посилання відповідача на не узгодження сторонами всіх істотних умов договору (зокрема, обсягу робіт до моменту проведення дефектування) колегія суддів, враховуючи вищенаведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, не вважає належними аргументами.

Апелянт стверджує, що процедура передачі рейкорізних верстатів у ремонт була здійснена представниками замовника з порушеннями, а саме, верстати були привезені на склад виконавця без супровідної документації; при проведенні дефектувального огляду було виявлено, що номенклатура переданого обладнання не відповідала технічним завданням, визначеним у тендерній документації, декілька одиниць обладнання практично не підлягали ремонту.

Однак заявником скарги, всупереч вимогам ч. 1 ст.74 ГПК України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень не надано суду першої та апеляційної інстанції належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст. 76 79 ГПК України на підтвердження відповідних обставин.

Апелянт посилається на те, що про вказані обставини ТОВ "ЕС Полімер" повідомляло регіональну філію Донецька залізниця листом №12 від 25.01.2019 (а.с.74). Проте вищевказаний лист датовано 25.01.2019, тобто вже після настання строку виконання відповідачем зобов`язань за договором (31.12.2018). Окрім того, відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції жодних доказів направлення адресату як цього листа, так і інших, на які посилається ТОВ "ЕС Полімер" в апеляційній скарзі.

Натомість, як вбачається з актів приймання-передачі рейкорізних верстатів (а.с.9 11), відповідні акти підписано без зауважень представниками обох сторін, отже, посилання відповідача на те, що при переданні верстатів у ремонт замовником було допущено порушення, колегія суддів визнає такими, що не підтверджені документально та не узгоджуються з матеріалами справи.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що на момент укладення договору наявна інформація щодо об`єму та строків виконуваних робіт дозволяла стверджувати про можливість повного та своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, однак з першого етапу дефектування ремонтних робіт, в порушення ст.850 ЦК України, замовником (позивачем) не забезпечено сприяння; позивач ухилявся від прийняття робіт, незважаючи на направлення відповідачем листів про готовність верстатів.

Проте, як було встановлено вище, згідно з п.5.2 договору, виконавець зобов`язується своєчасно, у письмовій формі попередити замовника про наявність незалежних від виконавця обставин, що можуть вплинути на виконання умов цього договору виконавцем.

Тобто таке повідомлення замовника віднесено договором саме до обов`язків виконавця, однак доказів виконання вказаного обов`язку ТОВ "ЕС Полімер" не надано суду першої та апеляційної інстанції.

Апелянт вказує, що на теперішній час верстати повернуто ним з ремонту, посилаючись на акт приймання від 22.02.2019, про який зазначає також і позивач у претензії від 13.03.2019 (а.с.28, зворотній бік).

Однак відповідне не спростовує тієї обставини, що в обумовлений договором строк до 31.12.2018 - роботи не були виконані та верстати не були повернуті виконавцем замовнику. В ході апеляційного провадження даний факт відповідачем не заперечувався.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов`язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Проте, як було встановлено вище, відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, зокрема, доказів попередження замовника про наявність незалежних від виконавця обставин, що можуть вплинути на виконання умов цього договору виконавцем, як це було передбачено п.5.2 договору.

Відповідно до п.6.3. договору, за порушення термінів виконання робіт, визначених цим договором, виконавець має сплатити штраф у розмірі 20% від вартості не виконаних в строк робіт

Отже, враховуючи, що загальна вартість робіт, які не були виконані відповідачем у встановлений строк, становить 930000,00 грн., колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 186000,00 грн. (тобто 20% від вказаної суми).

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд в порушення норм ГПК України не дослідив надані відповідачем докази та не врахував заперечення, викладені у відзиві (який було направлено відповідачем у встановлений строк та отримано судом 12.07.2019).

Як вбачається з відмітки господарського суду на першому аркуші відзиву на позовну заяву (а.с.66), вказаний відзив отримано судом 15.07.2019 об 11 год. 52 хв. тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення від 15.07.2019 (згідно з протоколом судового засідання від 15.07.2019, вказане засідання закінчилося о 10 год. 40 хв.).

За таких обставин, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійсно не надано оцінки наведеним у відзиві аргументам відповідача з об`єктивних причин, а не внаслідок порушення норм ГПК України.

Разом з тим, аналогічні доводи викладено ТОВ "ЕС Полімер" в апеляційній скарзі, розглянуто апеляційним господарським судом, та не визнано їх переконливими і такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕС Полімер" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 15.07.2019 у справі №905/1119/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.09.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.О. Фоміна