ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 5002-17/1718-2011

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представника ПАТ "Родовід банк" Потапенко С.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід банк"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 26.11.2018 (повний текст складено 28.11.2018, суддя Лутак Т.В.)

у справі №5002-17/1718-2011

за заявою Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №5002-17/1718-2011 задоволено клопотання ліквідатора банкрута вих. № 02-01/51-22 від 05.10.2018 про закриття провадження у справі; закрито провадження у справі № 5002-17/1718-2011 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс"; зобов`язано державного реєстратора та орган державної статистики за місцем знаходження боржника внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про закриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс"; дію мораторію на задоволення вимог кредиторів припинено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Родовід банк" (далі - Банк) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що жодних підстав, передбачені ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" для закриття провадження у справі, не існує, оскільки на момент відкриття провадження за заявою ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим господарський суд досліджував питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у даній справі, а ухвала Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2011 в апеляційному порядку не оскаржувалась та є чинною. При цьому, Банк у скарзі посилається на необхідність застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013 з огляду на вимоги ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, за якою судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 (колегія у складі суддів: Отрюх Б.В. (головуючий), Остапенко О.М., Грек Б.М.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" задоволено; ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 про закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 скасовано, а справу скеровано до Господарського суду Київської області для подальшого розгляду.

Постановою Верховного Суду від 10.07.2019 касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс" арбітражного керуючого Демчана О.І. задоволено частково; скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019; справу №5002-17/1718-2011 у скасованій частині направлено на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 5002-17/1718-2011 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід банк", розгляд справи призначено на 17.09.2019.

В судовому засіданні представник Банку підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника Банку, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2011 порушено провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-сервіс" в порядку ст. 52 Закону про банкрутство (в редакції, чинній до 19.01.2013) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.05.2011 у справі №5002-17/1718-2011 ТОВ "Неаполь-сервіс" визнано банкрутом, відносно банкрута відкрито ліквідаційну процедуру відповідно до ст. 52 Закону про банкрутство у зв`язку з обставинами, що свідчать про нездійснення боржником підприємницької діяльності та наявності податкового боргу.

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.07.2011 у справі №5002-17/1718-2011 прийнято рішення перейти до загальної процедури банкрутства ТОВ "Неаполь-сервіс" на стадії ліквідації відповідно до норм ст.ст. 22-32 Закону про банкрутство.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, який вступив в дію з 19.01.2013, встановлено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Тобто, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідаційної процедури - за його новою редакцією.

В даному випадку застосовується положення Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013, оскільки провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-сервіс" було порушено до набрання чинності Закону України №4212-VI від 22.12.2011 та постанова про визнання боржника банкрутом також прийнята до набрання чинності зазначеним Законом, а саме 10.05.2011.

Таким чином, належить відхилити доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин норм статті 83 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2019.

05.10.2018 ліквідатор банкрута звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі № 5002-17/1718-2011 за заявою Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс" про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2011 Державна податкова інспекція в м. Сімферополі звернулася до Господарського суду Автономної Республіки Крим із заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс" в порядку ст. 52 Закону про банкрутство, у зв`язку з тим, що боржник має податковий боргу в сумі 71 118,96 грн та відсутній за місцезнаходженням.

На підтвердження наявності заборгованості боржника до заяви про порушення справи про банкрутство ініціюючий кредитор надав податкові повідомлення-рішення та постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2010 у справі № 2а-12694/09/2/0170. В підтвердження відсутності боржника за місцезнаходженням заявник подав акти про неможливість вручення актів про порушення податкового законодавства та податкових повідомлень-рішень.

Місцевий господарський суд, задовольняючи клопотання ліквідатора про закриття провадження у даній справі виходив з того, що станом на момент порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-сервіс" ініціюючий кредитор - ДПІ у місті Сімферополі ГУ Міндоходів в Автономній республіці Крим не надав суду належних доказів відсутності боржника за його місцезнаходженням та безспірності грошових вимог, що є необхідною підставою для здійснення провадження у справі про банкрутство за особливостями, передбаченими ст. 52 Закону про банкрутство, мають бути подані на момент звернення із такою заявою та які не можуть бути витребувані судом після винесення постанови про визнання боржника банкрутом.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, боржника визнано банкрутом, як відсутнього, без наявності правових підстав, із якими Закон про банкрутство пов`язує можливість порушення справи про банкрутство за правилами ст. 52 Закону, а саме без наявності належних доказів відсутності боржника за його місцезнаходженням та наявності безспірних грошових вимог ініціюючого кредитора.

Одночасно, місцевий господарський суд вказав, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 12.09.2011 у справі № 7/353-09-4561 (№ 3-72гс11), неможливий перехід до загальної судової процедури банкрутства на стадію ліквідації згідно положень ч. 6 ст. 52 Закону про банкрутство, оскільки без завершення розгляду вимог і скарг кредиторів, затвердження реєстру вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном боржника згідно з приписами ст. 14 Закону про банкрутство суд не має права винести ухвалу про перехід до іншої (загальної) судової процедури банкрутства боржника.

Таким чином, вбачається безпідставність порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс" за ст. 52 Закону про банкрутство та здійснення переходу до загальної судової процедури банкрутства на стадію ліквідації згідно частини 6 вказаної статті Закону без затвердження реєстру вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном боржника.

Отже, у даній справі судом першої інстанції порушено провадження на підставі статті 52 Закону про банкрутство, якою передбачено особливості банкрутства відсутнього боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону про банкрутство, в разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов`язань.

Статтею 52 Закону про банкрутство встановлені особливості банкрутства відсутнього боржника. Відповідно до вимог цієї статті підставами для порушення провадження у справі про банкрутство є відсутність боржника або керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням, ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також наявність інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Відповідно до абзацу 1 ст. 1 Закону про банкрутство неплатоспроможність - це неспроможність суб`єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов`язання перед кредиторами, і в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов`язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Відповідно до абзацу 4 ст. 1 Закону про банкрутство суб`єктом банкрутства є боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом.

Частина 3 статті 6 Закону про банкрутство визначає ознаки неплатоспроможності боржника. Згідно з вказаною нормою справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 1 статті 52 вказаного Закону передбачено, що заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру вимог до боржника.

Відповідно до приписів Закону про банкрутство для порушення справи про банкрутство як за загальною, так і за особливою процедурою (зокрема, процедурою банкрутства відсутнього боржника) грошові вимоги ініціюючого кредитора повинні бути підтверджені та мати безспірний характер.

Статтею 1 Закону про банкрутство встановлені загальні положення з визначенням, що безспірними є вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Вимоги до боржника мають бути підтверджені виконавчими документами (виконавчий лист, виконавчий напис нотаріуса тощо), за якими здійснюється стягнення коштів з рахунку боржника.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" місцезнаходження юридичної особи - це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що з метою забезпечення органів державної влади та учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб (підприємців) створюється Єдиний державний реєстр, який містить відомості щодо місцезнаходження юридичної особи, дати та номеру записів про проведення державної реєстрації юридичної особи, дату та номеру записів про внесення змін до нього, про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням тощо.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. В Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Зазначений Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором.

Згідно з частинами 12, 14 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі ненадходження в установлений частиною одинадцятою цієї статті строк реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор зобов`язаний надіслати поштовим відправленням протягом п`яти робочих днів з дати, встановленої для подання реєстраційної картки, юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору зазначеної реєстраційної картки. У разі надходження державному реєстратору від органу державної податкової служби повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов`язаний надіслати поштовим відправленням протягом п`яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки. У разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу. Якщо державному реєстратору повернуто поштове відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Відповідно до підпункту 5.5 п. 5 Положення про порядок надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затвердженого наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 97 від 20.10.2005 (чинного на момент порушення провадження у даній справі), статус відомостей про юридичну особу може набувати значення: у Єдиному державному реєстрі є підтвердження даних про юридичну особу; у Єдиному державному реєстрі відсутні підтверджені дані про юридичну особу; виявлено відсутність юридичної особи за місцезнаходженням.

Отже, лише наявність у Єдиному державному реєстрі відомостей про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням може слугувати доказом відсутності боржника, тому єдиним належним доказом підтвердження факту відсутності боржника за його місцезнаходження є довідка або витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до якого внесено запис про відсутність боржника за його місцезнаходженням.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до заяви про порушення справи про банкрутство боржника, ініціюючий кредитор не подав докази безспірності вимог кредиторів, а також належні докази відсутності боржника за місцезнаходженням, що свідчить про безпідставність визнання боржника банкрутом за правилами статті 52 Закону про банкрутство, відповідно і подальшого провадження у даній справі з огляду на неможливість переходу до загальних процедур банкрутства без проведення господарським судом попереднього засідання, яке в даному випадку не відбулось, реєстр вимог кредиторів у відповідності зі статтею 14 Закону про банкрутство не складався та не затверджувався судом.

При цьому, належить відхилити посилання Банку у апеляційній скарзі на чинну ухвалу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2011 про порушення провадження у даній справі про банкрутство, оскільки при ухваленні вказаного судового рішення суд не перевіряв наявність підстав для здійснення провадження за правилами статті 52 Закону про банкрутство, оскільки такі підстави з`ясовуються господарським судом у підсумковому засіданні суду при прийнятті постанови про визнання боржника банкрутом згідно з ч. 2 ст. 52 Закону про банкрутство.

Також, на переконання колегії суддів, немає правового значення постановлення Господарським судом Автономної Республіки Крим ухвали від 04.07.2011 про перехід до загальної процедури банкрутства боржника, з огляду на те, що такі процедури передбачають обов`язкове введення процедури розпорядження майном, яке в даному випадку судом не здійснено, вимоги ч. 6 ст. 52 Закону про банкрутство в частині припинення процедури ліквідації не виконано.

Отже, фактичні обставини недотримання ініціюючим кредитором норм ст. 52 Закону про банкрутство при зверненні із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство виключають провадження у ній в судовому порядку шляхом введення ліквідаційної процедури та мають наслідком закриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство, оскільки станом на момент порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-сервіс" заявником не надано суду належних доказів відсутності боржника за його місцезнаходженням та безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора до боржника, що є необхідними підставами для провадження у справі про банкрутство за особливостями, передбаченими ст. 52 Закону про банкрутство.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду Київської області від 26.11.2018 про закриття провадження у справі, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними вище обставинами та матеріалами справи.

Судові витрати належить покласти на Банк в межах судового збору, сплаченого при зверненні із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 про закриття провадження у справі № 5002-17/1718-2011 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2018.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Л.В. Кропивна

А.Г. Майданевич