АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/459/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від ПАТ НАК Нафтогаз України адвокат Пронюк В.Я.

від ОКП Миколаївоблтеплоенерго адвокат Костенко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2019

по справі №915/459/19

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго

про стягнення 70084863 грн. 71 коп.

ВСТАНОВИВ

У березні 2019 р. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ НАК Нафтогаз України) звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго (далі ОКП Миколаївоблтеплоенерго) про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 70 084 863 грн. 71 коп., з яких: 41 783 547 грн. 12 коп. основний борг, 3 772 199 грн. 62 коп. 3% річних, 14 133 660 грн. 24 коп. - сума, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, 10 395 456 грн. 73 коп. пеня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ Нафтогаз України зазначає, що відповідачем було порушено договірні зобов`язання за договором постачання природного газу в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2019 р. позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 64 156 328 грн. 43 коп., з яких: 41 421 004 грн. 12 коп. основний борг; 5 197 728 грн. 36 коп. пеня; 3 772 199 грн. 62 коп. 3% річних; 13 765 396 грн. 33 коп. інфляційні втрати, а також судовий збір у сумі 665 626 грн. 50 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем було належним чином виконано умови укладеного між сторонами договору та поставлено відповідачеві природний газ, що підтверджується наявними матеріалами справи. В свою чергу, відповідач не виконував взяті на себе договірні зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості.

При визначені розміру основного боргу судом першої інстанції було враховано надані відповідачем докази оплати за поставлений позивачем природний газ, які не були надані позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволено частково, у зв`язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості ще до звернення позивача до суду.

Суд першої інстанції також погодився з поданими позивачем розрахунком 3 % річних, оскільки, на думку суду він арифметично правильний, нарахування здійснено по кожному окремому зобов`язанню, з урахуванням часткових оплат, період нарахування визначено позивачем вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги НАК Нафтогаз України в даній частині задоволено місцевим господарським судом в повному обсязі.

Також місцевий господарський суд погодився з розрахунком інфляційних втрат, які нараховані позивачем за прострочення зобов`язання, які виникли у грудні 2016 року та березні 2017 року вересні 2017 року, оскільки вони є арифметично правильними, проте суд не погодився з розрахунком інфляційних втрат, які нараховані позивачем за прострочення зобов`язання за січень та лютий 2017 року, оскільки такі нарахування здійснені позивачем на суми боргу, до яких додані суми інфляційних нарахувань за попередній період. З огляду на що судом першої інстанції здійснено перерахунок заявлених позивачем сум інфляційних втрат за допомогою програми Законодавство.

Погодився суд першої інстанції і з здійсненим позивачем розрахунком пені, проте, взявши до уваги клопотання відповідача про зменшення пені, недоведеність позивачем наявності збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, врахувавши збитковість підприємства відповідача, а також те, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, місцевий господарський суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача пені у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, а тому, визнав за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені на 50 %.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2019 у справі №915/459/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 368 263,91 грн. та пені у сумі 5 197 728, 36 грн. скасувати та прийняти нове рішення, про задоволення позовних вимог в цій частині.

За твердженням апелянта, ним з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України, листа Верховного суду України від 03.04.1997 №62-97 Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань при здійсненні розрахунку інфляційних втрат використано методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється на кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

На думку апелянта, використання для розрахунку інфляційних втрат суми боргу без урахування збільшення на індекс інфляції призводить до зовсім інших математичних результатів, які суперечать підходу, встановленому Верховним Судом України та Державною службою статистики України.

Таким чином, як стверджує апелянт, нарахуванню згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми, на які збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Відтак, скаржник вважає, що судом першої інстанції було здійснено невірний перерахунок інфляційних втрат.

Також, скаржник вважає, що зменшуючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені, суд першої інстанції не врахував приписів ст. 617 ЦК України,, у відповідності до якої, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.

За твердженням апелянта, сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому вважаємо, що суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Скаржник відзначає, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

На думку апелянта, зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника. Позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача і вважає рішення суду першої інстанції в частині, щодо зменшення пені, незаконним, таким що порушує права позивача.

Апелянт також відзначає, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018 року у позивача наявна значна дебіторська заборгованість підприємств, що призводить до нестачі коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11.09.2019.

28.08.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, а не боргу з урахуванням індексу інфляції, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції.

Що стосується наведених апелянтом посилань на позиції Верховного Суду, відповідач зазначає, що викладені у наведеній постанові позиції стосуються того, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.

Відтак, відповідач зазначає, що погоджується з рішенням суду першої інстанції про невідповідність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат приписам, викладеним у листі Верховного суду України від 03.04.1997 №62-97 та п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №17 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Щодо зменшення розміру пені відповідач зазначає, що свій висновок про можливість зменшення розміру пені, суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу, збитковістю відповідача, а також те, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору. Відповідач вважає означений висновок цілком обґрунтованим.

Крім того відповідач зазначає, що залишок несплаченого основного боргу за Договором складає менше 13% від зобов`язань боржника. Крім того, основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря населенню та іншим споживачам, основними споживачами послуг відповідача з централізованого теплопостачання є населення, яке має постійну значну заборгованість.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.

Відповідач зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник посилається на дані консолідованого звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018р., як на підтвердження значного обсягу несплаченої заборгованості підприємств. Проте, на думку відповідача, такі посилання не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, скаржник не посилався на такі обставини при розгляді справи судом першої інстанції та не надав доказів на підтвердження вказаних обставин.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 розгляд справи перенесено та призначено на 20.09.2019.

Підчас судового засідання від 20.09.2019 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ НАК Нафтогаз України підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 12.10.2016 року між ПАТ НАК Нафтогаз України (постачальник) та ОКП Миколаївоблтеплоенерго (споживач), укладено договір постачання природного газу № 5190/1617-ТЕ-22, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У відповідності до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 77468,570 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: жовтень 2016 року в обсязі 6142,575 тис. куб. метрів; листопад 2016 року в обсязі 11360,258 тис. куб. метрів; грудень 2016 року в обсязі 15395,819 тис. куб. метрів; січень 2017 року в обсязі 17150,813 тис. куб. метрів; лютий 2017 року в обсязі 14904,116 тис. куб. метрів; грудень 2017 року в обсязі 12514,989 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою від 31.03.2017 №3 у пункт 2.1 розділу 2 Кількість та фізико-хімічні показники природного газу додано абзац: Постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 90,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): квітень в обсязі 20 тис. куб. метрів; травень в обсязі 15 тис. куб. метрів; червень в обсязі 13 тис. куб. метрів; липень в обсязі 13 тис. куб. метрів; серпень в обсязі 14 тис. куб. метрів; вересень в обсязі 15 тис. куб. метрів.

Порядок та умови передачі природного газу визначений сторонами в розділі 3 договору.

Так, постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі природного газу від газобудівних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД , що ввезений ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на митну територію України) у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.4 договору приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом кладення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузлів обліку природного газу.

У п. 3.5 Договору сторонами визначено, споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті за категоріями природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором); підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

У відповідності до п. 3.6 Договору постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.

Пунктом 5.1 Договору, викладеного у новій редакції у відповідності до додаткової угоди №3 від 31.03.2017, сторони визначили, що ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року №187.

Згідно з п. 5.2 ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930, 40 грн.

Пункт 5.2 договору змінено додатковою угодою №3 від 31.03.2017 та викладено в наступній редакції: Ціна за 1000 куб. метрів газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4942 грн., вартість 5930,40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 сторони внесли зміни до п. 6.1 Договору та виклали його в наступній редакції:

6.1 Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

6.1.1 сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

6.1.2 В строк до 15-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач має право надати постачальнику природного газу протягом між опалювального періоду, в рахунок оплати за природний газ, спожитий в кожному місяці опалювального сезону, за формою згідно з додатком 5 до Привал надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (Офіційний вісник України, 2005 р., №30, ст.. 1811).

У разі коли споживач відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги не є виконавцем житлово-комунальної послуги з централізованого опалення, він має право надати постачальнику до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, Довідку, складену на підставі відповідної довідки виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення.

При цьому відповідальність за достовірність наданої постачальнику інформації покладається на споживача.

Останній строк надання Довідки за цим Договором є 15.04.17. У разі ненадання Довідки до 15.04.17 (включно), споживач втрачає право на перенесення строків остаточних розрахунків відповідно до підпункту 6.1.3.

6.1.3. У разі надання споживачем постачальнику Довідки, терміном остаточного розрахунку за зобов`язаннями споживача, які підлягають обов`язковій сплаті у відповідному місяці між опалювального періоду, на суму, визначеному в Довідці, вважається останній день цього місяця

Пунктом 7.2 Договору визначено, що споживач зобов`язаний зокрема своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Згідно з п. 10.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

У відповідності до п. 12.1 Договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №2 від 31.03.2017, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ обсягом 54882,426 тис.куб.м. на загальну суму разом з ПДВ 325474739 грн. 16 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016; від 30.11.2016; від 31.12.2016; від 31.01.2017; від 28.02.2017; від 31.03.2017; від 30.04.2017 (а.с.39-45).

У зв`язку з невчасною сплатою існуючої заборгованості позивачем нараховано відповідачеві та заявлено до стягнення, окрім основного бору, пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про частково задоволення позовних вимог у зв`язку із частковою оплатою основного боргу, що не було враховано при зверненні із позовом, невірним розрахунком позивачем інфляційних втрат та зменшенням розміру заявленої до стягнення пені.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до довідки ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про операції по підприємству ОКП Миколаївоблтеплоенерго (а.с. 49-52) за період з 01.01.2016 по 31.05.2018 відповідачем здійснено оплату за поставлений газ частково в сумі 283691192 грн. 04 коп. та з простроченням строків оплати. Згідно даних розрахунку позивача сума простроченого та несплаченого основного боргу складає 41783547 грн. 12 коп.

Між тим, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем на підтвердження часткової сплати існуючої заборгованості надано платіжні дорученням (а.с.79-88, 94, 123) : від 09.10.2018 №871 на суму 1000грн.; від 10.10.2018 №8734 на суму 1000грн.; від 11.10.2018 №8739 на суму 1000грн.; від 16.10.2018 №8767 на суму 1000грн.; від 17.10.2018 №8802 на суму 1000грн.; від 18.10.2018 №8849 на суму 1000грн.; від 19.10.2018 №8867 на суму 1000грн.; від 22.10.2018 №8906 на суму 1000грн.; від 23.10.2018 №8913 на суму 1000грн.; від 25.10.2018 №8922 на суму 1000грн.; від 25.10.2018 №8923 на суму 1000грн.; від 22.11.2018 №89 в сумі 351 543,00 грн. (на виконання договору №52/110 про організацію взаєморозрахунків від 12.10.2018 р.).

Отже, на момент звернення ПАТ НАК Нафтогаз України із позовом до суду першої інстанції, заборгованість відповідача складала суму 41421004 грн. 12 коп., а не 41783547 грн. 12 коп., яка заявлена позивачем до стягнення.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог ПАТ НАК Нафтогаз України про стягнення основного боргу, у зв`язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості до звернення позивача із даним позовом до суду.

Щодо заявлених позивачем до стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних у сумі 3772199 грн. 62 коп., дійшла висновку, що він є вірним та арифметично правильним, нарахування здійснено по кожному окремому зобов`язанню, з урахуванням часткових оплат, період нарахування визначено позивачем вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги НАК Нафтогаз України в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

З приводу нарахованої та заявленої до стягнення пені судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 сторони внесли зміни до вищенаведеного пункту договору та визначили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

При здійсненні розрахунку пені позивачем враховано такі зміни, внесені сторонами в п. 8.2 договору та до березня 2017 року застосовано ставку 21% річних, яка була передбачена сторонами в договорі до внесення змін до нього, а після березня 2017 року пеня нарахована у відповідності до п. 8.2 договору вже з урахуванням внесених до нього змін у вигляді зменшеної ставки 16,4 %.

Судова колегія відзначає, що позивачем розрахунок пені здійснено арифметично правильно, відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору, по кожному окремому зобов`язанню, з урахуванням всіх здійснених відповідачем часткових оплат у спірний період та в межах шестимісячного строку, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Між тим, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити розмір стягуваної пені до 10000 грн. з посиланням на те, що: 1) залишок основного боргу за договором складає менше 13%, 87% зобов`язання виконано відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом; 2) несвоєчасність розрахунків мала місце лише у певні періоди через відсутність обігових коштів та неодержання грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів; 3) господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста, єдиним джерелом для оплати сум, що підлягають стягненню за даним судовим рішення є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств та субвенції на надання пільг, субсидій та компенсацій. Відповідач знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, має специфічний вид діяльності, стягнення пені у повному розмірі, який підлягає стягненню може призвести до негативних наслідків внаслідок зупинки діяльності підприємства боржника, що завдасть шкоди його споживачам, серед яких населення міста, бюджетні установи (заклади освіти, охорони здоров`я тощо) та інші. В разі виконання найближчим часом обов`язку перед Позивачем ОКП Миколаївоблтеплоенерго опиниться перед загрозою необхідності закриття підприємства, скорочення працівників та відновлення роботи з початком наступного опалювального сезону, тобто ні ремонтів, ні підготовки до нового опалювального сезону не відбудеться. Це найближчим часом може призвести до повного припинення діяльності підприємства, його банкрутства та, у зв`язку з цим, відсутності централізованого теплопостачання у більшості житлових будинків, лікарень, шкіл, інших закладів соціальної сфери, підприємств тощо.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 р. № 7-рп/2013.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені на 50 %, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, взяв до уваги до уваги збитковість підприємства відповідача, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2018 рік, копією балансу за 2018 рік, а також те, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору. До того ж, позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу.

Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки, відповідно до норм статей 73, ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки на 50%, що в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотне.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені на 50 %.

Аналогічні правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 18.06.2019 у справі №924/754/18.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновок місцевого господарського суду щодо зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50 % та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 5197728 грн. 36 коп.

Разом з цим судова колегія не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат з огляду на наступне.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так, за частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі 905/600/18, від 23.10.2018 у справі №913/70/18, яку суд апеляційної інстанції враховує при розгляді спірних правовідносин у відповідності до частини 4 статті 236 ГПК України.

Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апелянта, що для розрахунку кожного наступного періоду має бути використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Перевіривши розрахунок позивача в цій частині, суд апеляційної інстанції встановив, що він є вірним, а методика нарахування відповідає зазначеному вище і рекомендаціям Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р, позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Загальний розмір інфляційних, що підлягає стягненню, складає 14 133 660 грн. 24 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2019 слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 368 263, 91 грн. інфляційних втрат і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 368 263, 91 грн. інфляційних втрат із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог, розподіл судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви і апеляційної скарги, здійснюється судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 645 859 грн. 41 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 8 278 грн. 02 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2019 у справі №915/459/19 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат у розмірі 368 263, 91 грн. скасувати. Позов в цій частині задовольнити.

В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2019 у справі №915/459/19 залишити без змін, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 41 421 004 грн. 12 коп. основного боргу, 5 197 728 грн. 36 коп. пені, 3 772 199 грн. 62 коп. три проценти річних, 14 133 660 грн. 24 коп. інфляційних втрат та 645 859 грн. 41 коп. судового збору за подання позовної заяви.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України 8 278 грн. 02 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.