РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019Справа №910/8470/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №910/8470/19

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд.5, )

в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ()

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» (03150, м.Київ, вул.Ділова, буд.5, корпус 2, )

про стягнення 23 210,00 грн,-

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» 01 липня 2019 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» про стягнення 23 210,00 грн штрафу за допущення вантажовідправником порушень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/8470/19, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Сторонам встановлено строк для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін до 31.07.2019 року, а також встановлені строки для подання до суду заяв по суті справи.

24.07.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що у ОСОБА_1 . відсутні повноваження на підписання комерційних актів, а також, що комерційний акт №450003/275/1 є неналежним та недопустимим доказом у даній справі, оскільки останній складено на станції призначення.

02.08.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» надійшла заява про долучення оригіналів документів.

22.08.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

29.08.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому останній просить у задоволенні позову відмовити. Разом з тим, у вказаному запереченні відповідачем зазначено, що позивачем подано відповідь на відзив із порушенням встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку, а отже підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вбачає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» надіслало на адресу Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» відзив на позовну заяву (поштове відправлення №550), який отриманий позивачем 31.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 встановлено позивачу строк - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) для подання суду: відповіді на відзив на позов та доказів направлення відповіді на відзив відповідачу, з дотриманням приписів статті 166 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість, позивач надіслав на адресу відповідача відповідь на відзив 20.08.2019, тобто із порушенням встановленого судом строку.

Разом з тим, позивачем до відповіді на відзив не подано заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив, а отже відповідь на відзив підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 зі станції відправлення Основа Південної залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» відправило на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці вантаж, що підтверджується залізничною накладною №43259209.

При проходженні вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці залізницею здійснено перевірку маси вантажу та виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відповідачем у накладній.

Згідно акта загальної форми станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №148 від 27.12.2018 при повторному переваженні на справних вагонних 150 т. електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, що пройшли перевірку 29.12.2017, встановлено брутто - 94 400м, тара документа - 22 200м, нетто - 72 200 м, тара документа - 72 200 м, понад вантажопідйомності - 2 200м.

Про невідповідність у перевізному документі маси вантажу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складено комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2018.

З комерційного акту №450003/275/1 від 27.12.2018 вбачається, що під час контрольного зважування вагона №52291044 встановлено, що маса вантажу складає 72 200 кг, що на 72 200 кг більше, ніж вказано у накладній та на 2 200 кг більше вантажопідйомності вагону.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено правила перевезення вантажу та Статуту залізниць України, зокрема щодо внесення відомостей у накладну, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 23 210,00 грн за невірно зазначену масу вантажу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу приписів статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Нормами статті 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі ст.30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами. Залізниці можуть брати на себе виконання вантажних робіт за договорами з відправниками або одержувачами.

Відповідно до ст.37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до ст.52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує у разі недостачі норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих Міністерством юстиції України за № 861/5082 від 24.11.2000 відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як встановлено судом, відповідач, як вантажовідправник вантажу, зі станції відправлення Основа Південної залізниці у вагоні №52291044 не вказав у залізничній накладній №43440209 масу вантажу, про що складено комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2018.

У комерційному акті №450003/275/1 від 27.12.2018 зазначено, що: «вага брутто - 94 400 кг, тара за документом - 22 200 кг, вага нетто - 72 200 кг, більше ваги зазначеної в документі на 72 200 кг, понад вантажопідйомність на 2 200 кг. В документі зазначено: вагон порожній, фактично вагон завантажений щебенем».

Пунктом 5.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138), якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати згідно зі статтею 118 цього Статуту, при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Стаття 118 Статуту залізниць України передбачає, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Якщо через порушення відправником Правил перевезення небезпечних вантажів сталася аварія, збитки відшкодовуються відправником.

Вищий господарський суд України у роз`ясненнях від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначив, що у розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями. У застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Факт неправильного зазначення відповідачем маси вантажу засвідчений належним чином комерційним актом №450003/275/1 від 27.12.2019.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці.

Судом встановлено, що комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2019 підписано уповноваженими особами, а саме: заступником начальника станції ОСОБА_4, агентом з розшуку вантажів та багажу ОСОБА_1 та Приймальником поїздів ОСОБА_2 .

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018р. у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018р. у справі №916/1993/17.

При цьому, Господарський суд міста Києва враховує позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, наведену в постанові від 23.11.2018р. по справі №916/2450/17, а саме щодо імперативності визначеного пунктом 10 Правил складання актів, які затверджено наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, щодо суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці, поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17.

Позивачем до матеріалів справи надано копію посадової інструкції заступника начальника странції Клюєва А.С. та копію наказу №3 від 04.01.2018 «Про внесення змін до наказу №739 від 29.12.2017 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти», яким приймальнику поїздів ОСОБА_2 надано право підписувати комерційні акти.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що у ОСОБА_1 відсутні повноваження на підписання комерційних актів, оскільки робочою інструкцією агента з розшуку вантажів та багажу передбачено, що агент з розшуку вантажів та багажу складає комерційні акти по виявленим випадкам неохоронних перевезень вантажу, організовує роботу по своєчасному розшуку вантажів за заявленими претензіями, обслуговує електронно-тензометричні ваги та здійснює зважування на електронно-тензометричних вагах вагонів, що потребують перевірки ваги в статистичному режимі, за результатами перевірки складає акти загальної форми тощо. Також вказаною робочою інструкцією встановлено, що агент з розшуку вантажів та багажу виконує зважування вагонів, що потребують перевірки ваги в статистичному режимі згідно Технологічного процесу ПКО станції.

Таким чином, в силу п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 у ОСОБА_1 . наявні повноваження на підписання комерційного акта №450003/275/1 від 27.12.2018.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на зібрані у справі докази, суд визнає комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2018, складений на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, належним і допустимим доказом, яким підтверджено факт наявності розбіжностей між масою вантажу, зазначеною в залізничній накладній, та його фактичною масою.

Разом з тим, суд зазначає, що станція Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці є проміжною, фактично транзитною станцією, яка здійснювала контрольне переважування, а не приймала вантаж до перевезення або здійснювала видачу вантажу на станції призначення та яка, в силу ст.129 Статуту залізниць України, має право складати комерційні акти для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості, місць вантажу, багажу чи вантажобагажу з натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що 27.12.2018 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці зважування ЗВВТ №14 маси вантажу у вагоні №52291044 здійснене з порушенням п.3.46 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України та ст.14 Статуту залізниць України, оскільки діагностичне обстеження засобу ваговимірювальної техніки №14 проведено 29.12.2017, тобто починаючи з 29.06.2018 заїзд рухомого складу на ЗВВТ №14 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці був заборонений, з чого слідує, що результати контрольного зважування 27.12.2018 є помилковими.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012р. № 442, ця Інструкція розроблена відповідно до положень Законів України "Про метрологію та метрологічну діяльність" і спрямована на забезпечення єдності вимірювань, безпеки руху поїздів, схоронності вантажів під час перевезень залізничним транспортом. Інструкція визначає загальні положення, порядок обліку, встановлення, метрологічного забезпечення та обслуговування засобів ваговимірювальної техніки, вимоги до залізничних колій, де встановлюються вагонні ваги, структуру управління ваговим господарством на залізничному транспорті, порядок здійснення контролю за станом засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України, діяльність яких пов`язана із застосуванням, розробленням, виготовленням, продажем, прокатом та обслуговуванням засобів ваговимірювальної техніки, призначених для визначення маси вантажів, які перевозяться залізничним транспортом України, і за результатами зважування на яких оформлюються перевізні документи.

Пунктами 3.46, 3.47 вказаної Інструкції передбачено, що не допускається заїзд рухомого складу на вагонні ваги, які не пройшли необхідного діагностичного обстеження, мають прострочені терміни повірки чи огляду-перевірки або мають видимі деформації, тріщини в опорних частинах важелів та в елементах фундаменту, стійок, балок (поздовжніх та поперечних). Не допускається зважування вантажів, що перевозяться залізницями, на ЗВВТ, у яких зокрема прострочені терміни повірки, прострочені терміни огляду-перевірки.

Пунктом 4.1 вказаної Інструкції передбачено, що на ЗВВТ за результатами зважування, згідно з якими оформляються перевізні документи під час перевезень залізничним транспортом, поширюється метрологічний нагляд. ЗВВТ підлягають повірці або державній метрологічній атестації.

Повірка чи державна метрологічна атестація ЗВВТ проводиться у порядку, встановленому ДСТУ 2708:2006 "Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення" та ДСТУ 3215-95 "Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення".

Використання ЗВВТ, які не пройшли повірку або державну метрологічну атестацію, забороняється.

Згідно з п.5.37 зазначеної Інструкції своєчасність проведення повірки, огляду-перевірки, діагностичного обстеження, приведення вагонних ваг у відповідність із проектною та конструкторською документацією забезпечує власник вагонних ваг.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи технічного паспорту засобу вимірювальної техніки №14, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію - 26.12.2012, 29.12.2017 ваги повірені за допомогою ВПВ 19992023 та визнані придатними, при цьому 05.09.2018 проведено позачергову оглядову перевірку вагонних ваг, із зазначенням відмітки, що на вагах дозволяється зважувати вантаж, що перевозиться залізницею.

Таким чином, заїзд рухомого складу на засіб вимірювальної техніки №14 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці не був заборонений відповідно до вимог чинного законодавства України, а отже твердження відповідача є необґрунтованими та не доведеними належними доказами, тобто такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до розрахунку позивача, штраф за невірно зазначену масу вантажу, нарахований відповідно до ст. 118 Статуту залізниць, становить 23 210,00 грн (4 642,00 грн х 5 = 23 210,00 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 23 210,00 грн, суд вважає його арифметично вірним та таким, що не спростований відповідачем.

При цьому, відповідач жодного доказу, який підтвердив би масу вантажу на момент завантаження вагону №52291044 у розмірі нетто 72 200 кг чи його відсутність, до матеріалів справи не надав.

Крім того, суд зазначає, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі - у розмірі 23 210,00 грн., оскільки зазначення відповідачем невірної маси вантажу підтверджується матеріалами справи, розмір штрафу відповідає вимогам положень Статуту та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» (03150, м.Київ, вул.Ділова, буд.5, корпус 2, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» () штраф у розмірі 23 210 (двадцять три тисячі двісті десять) грн 00 коп.

3. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» (03150, м.Київ, вул.Ділова, буд.5, корпус 2, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» () витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що суддя Господарського суду міста Києва Блажівська О.Є. в період з 13.08.2019-30.08.2019 перебувала у відпустці, а в період з 02.09.2019-13.09.2019 перебувала на лікарняному, повний текст рішення складено та підписано 16.09.2019.

Суддя О.Є.Блажівська