РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019 м. Київ Справа № 910/9654/19

За позовом: фізичної особи-підприємця ВЕРНИБА ВАЛЕНТИНА АНАТОЛІЙОВИЧА;

до: ЖИТЛОВИЙ КООПЕРАТИВ "РІЧКОВИК-3";

про: стягнення 121.733,02 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Фізична особа-підприємець ВЕРНИБА ВАЛЕНТИН АНАТОЛІЙОВИЧ (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до ЖИТЛОВОГО КООПЕРАТИВУ "РІЧКОВИК-3" (далі - відповідач) про стягнення 121.733,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання юридичних послуг від 12.02.2015 № 19/6-55, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 121.733,02 грн., з яких: 71.782,07 грн. - основна заборгованість, 31.721,60 грн. - пеня, 4.341,74 грн. - 3 % річних та 13.887,61 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9654/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено договір про надання юридичних послуг від 12.02.2015 № 19/6-55 (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач доручає (за власний рахунок) позивачу в судовому порядку представляти власні інтереси (на підставі виданого доручення) в суді загальної юрисдикції по справі № 754/15017/14-ц та інших судах (за необхідності - Апеляційний суд м. Києва, Верховний Суд України), а позивач приймає на себе зобов`язання щодо захисту інтересів відповідача у визначеному Договором порядку (п. 1 Договору).

Пунктом 4.3 Договору визначено, що оплата послуг позивача здійснюється на підставі виставлених рахунків. Оплата виставлених рахунків здійснюється відповідачем протягом п`яти банківських днів, включаючи день виставлення рахунку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як стверджує позивач, останнім надані відповідачу послуги на загальну суму 123.761,23 грн., що підтверджується підписаним між сторонами спору актом звіряння в період з 01.01.2015 по 18.07.2017 та актами здачі приймання наданих послуг від 30.06.2018 на суму 49.782,07 грн. та від 01.07.2018 на суму 43.600,00 грн.

Проте, у зв`язку з тим, що вказана заборгованість сплачена відповідачем частково, позивач вернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача 71.782,07 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору, на думку позивача, має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 31.721,60 грн., а також про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 4.341,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 13.887,61 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приймаючи до уваги положення пункту 1 укладеного між сторонами спору Договору подані позивачем до суду акти здачі приймання наданих послуг від 30.06.2018 на суму 49.782,07 грн. та від 01.07.2018 на суму 43.600,00 грн. не можуть слугувати доказами надання послуг за Договором, оскільки містять положення про надання послуг за іншими судовими справами та не містять положень про надання послуг у справі, вказаної в пункті 1 Договору.

Також судом не приймається до уваги акт звіряння в період з 01.01.2015 по 18.07.2017, оскільки останній не містить посилання на укладений між сторонами спору Договір.

Крім того, приймаючи до уваги пункт 4.3 Договору, грошове зобов`язання у відповідачем перед позивачем виникає на підставі виставлених рахунків.

Так, в матеріалах справи наявний рахунок-фактура від 11.03.2019 № 19/6-55/45 на суму 71.782,07.

Проте, матеріали справи не містять доказів отримання такого рахунку відповідачем, як нарочно так і поштовим відправленням.

Враховуючи викладені обставини, позовні вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 71.782,07 грн. задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 31.721,60 грн., 3 % річних в сумі 4.341,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 13.887,61 грн. задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами від вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у задоволенні якої судом відмовлено.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац