ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2258/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Грачова А.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не явився;

від відповідача: Карабань К.Б.- адвокат, довіреність №4/2019 від 15.03.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2019р у справі №904/2258/19

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Акціонерного товариства Дніпровська теплоелектроцентраль, м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення основного боргу у розмірі 28605213 грн.91коп., пені у розмірі 6736151 грн.19коп., 3% річних у розмірі 2974344 грн.12коп., інфляційної складової у розмірі 12009838грн.19коп

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення основного боргу у розмірі 28605213 грн.91 коп., пені у розмірі 6736151 грн.19 коп., 3% річних у розмірі 2974344 грн.12 коп., інфляційної складової у розмірі 12009838 грн.19коп. за договором постачання природного газу №1811/1617-ТЕ-3 від 25.10.2016р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №1811/1617-ТЕ-3 від 25.10.2016р., в частині розрахунків за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2019 задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 28605213грн.91коп., 3% річних у розмірі 2974344грн.12коп., інфляційної складової у розмірі 12009838грн.19коп. Зменшено розмір пені на 60 % з 6736151грн.19коп. до 2694460грн.48коп.

Рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №1811/1617-ТЕ-3 від 25.10.2016р. в частині своєчасної оплати поставленого газу. Приймаючи рішення про зменшення розміру пені на 60% з 6736151грн.19коп. до 2694460 грн.48 ко , суд першої інстанції, з огляду на майновий стан сторін і співвідношення заявлених штрафних санкцій, дійшов висновку про можливість часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України подало апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2019р у справі №904/2258/19 в частині відмови у стягненні 4041690,71 грн. пені та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення пені у розмірі 4041690,71 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги :

За твердженням скаржника, матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення неправомірних дій з боку Позивача.

Посилаючись на положення п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» та приписи статті 233 ГК України, скаржник зауважує, що судом не враховано строк існування боргу - більше 2.5 років, розмір боргу, який становить 28 605 213,91 грн. та те, що останній платіж було здійснено 31.01.2018 року

Крім того. відповідачем не було надано належних офіційних документів як то - звіт про фінансовий стан, баланс тощо, які б надали можливість оцінити фінансове становище підприємства. Натомість, складена одноособово у задовільній формі довідка про фінансовий стан не може бути врахована як відповідний доказ без наявності у матеріалах справи доказів, що підтверджують зазначені у довідці цифри.

Скаржник просить врахувати, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018 року торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності; підприємства є продаж газу) становила 42 663 тис. грн.

Торгова кредиторська заборгованість за 9 місяців 2018 року становила 4 636 тне.грн. (за аналогічний період 2017 року - 8 137 тис.грн.), відстрочені податкові зобов`язання складають 69 423 тис.грн.

Розмір короткострокових позик складає 44 380 тис. грн., довгострокових - 8 784 тис. грн. (дана інформація є публічно-доступною, копія звіту наявна в матеріалах справи).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років.

Скаржник звертає увагу на те, що як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище. Впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Враховуючи наведене, вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 4 041 690,71 грн. пені є таким, що прийнято з порушенням вимог ст.219, 233 ГК України.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач вважає, що враховуючи норми ст. 233 ГК України Господарський суд Дніпропетровської області правомірно зменшив розмір пені нарахований АТ «Дніпровська ТЕЦ», що відповідає пропорційності виконання умов договору.

Сторона зазначає, що неодноразово інформувало позивача про те, що причиною фінансового стану АТ «Дніпровська ТЕЦ», є той факт, що основним споживачем теплової енергії, що виробляється підприємством та основним боржником є КП КМР «Тепломережі». Майновий стан підтверджений довідкою про фінансовий стан підприємства, актом звіряння розрахунків з КП КМР «Тепломережі», актом звіряння з АТ НАК «Нафтогаз України» та ухвалою про порушення провадження в справі про банкрутство єдиного споживача послуг з продажу теплової енергії виробленої АТ «Дніпровська ТЕЦ», які досліджені судом першої інстанції в їх сукупності.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 було порушено провадження справи №904/10198/15 про банкрутство АТ «Дніпровська ТЕЦ». Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою суду першої інстанції від 13.11.2018 провадження у справі №904/10198/15 закрито на підставі п. 12 ч. 1 ст. 83, п.4-3 розділу Х Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», в зв`язку з прийняттям Фондом державного майна України рішення про приватизацію державного державного пакету акцій розміром 99,9277% статутного капіталу «Дніпровська ТЕЦ». Статтею 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. За таких обставин відповідач вважає, що нарахування позивачем пені у сумі 6736151,19 грн., три відсотки річних у сумі 2974344,12 грн., інфляційних втрат у сумі 12009838,91 грн. є незаконним.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання не явився, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №295 а.с. 165). Беручи до уваги, що, матеріали справи є достатніми для перегляду рішення суду, учасники процесу були повідомленні про наслідки їх неявки у судове засідання, справа переглядалася без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 18.09.2019 оголошено вступну і резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", правонаступником якого є скаргою Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Постачальник) і Публічним акціонерним товариством "Дніпровська теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Дніпровська теплоцентраль" (Споживач) 25.10.2016 був укладений договір постачання природного газу №1811/1617-ТЕ-3.

Згідно умов п. 1.1 договору Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору).

Пунктом 3.4 договору сторони передбачили, що приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

В п. 10.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

За п. 12.1 договору, він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016р. до 30 листопада 2016р: (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 16.11.2016р. сторони продовжили термін дії договору до 31.03.2017р. (включно).

31.10.2016 сторонами підписаний акт приймання-передачі природного газу, яким підтверджується поставка позивачем природного газу на суму 6225478,91грн.(а.с. 32).

30.11.2016 сторонами підписаний акт приймання-передачі природного газу, яким підтверджується поставка позивачем природного газу на суму 38340130,88 грн.(а.с. 33).

31.12.2016 сторонами підписаний акт приймання-передачі природного газу, яким підтверджується поставка позивачем природного газу на суму 49291154,15 грн.(а.с. 33).

Вказані акти підписані і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень зі сторони споживача.

Як встановлено судом першої інстанції і не заперечується споживачем за газ , поставлений у жовтні і листопад 2016 споживач розрахувався у повному обсязі, проте із порушенням строків оплати, визначених п. 6.1. договору.

За природний газ, отриманий в грудні 2016 споживач розрахувався частково. Сума заборгованості становить 28605213,91грн.

У зв`язку з несплатою АТ "Дніпровська теплоцентраль" суми заборгованості за поставлений природний газ АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся з позовною заявою до місцевого господарського суду. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем свого обов`язку за договором позивач також просив стягнути з відповідача пеню у сумі 6736151,19 грн., 3% річних у сумі 2974344,12 грн і інфляційні втрати у сумі 12009838,91 грн.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного:

Згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2019р у справі №904/2258/19 в частині часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 60 % з 6736151грн.19коп. до 2694460грн.48коп.

Відповідно до тексту мотивувальної частини рішення місцевого господарського суду щодо визначення розміру пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції керувався наступним:

«Як вбачається із наданого розрахунку, пеня за зобов`язаннями листопада 2016р. нарахована за період з 27.12.2016р. по 26.06.2017р. Вказаний період складає 181 календарний день. Таким чином, при нарахуванні пені позивачем не були порушенні положення статті 232 Господарського кодексу України.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 70% суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду. Якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зі змісту наведених норм можна зробити висновок, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу, пені), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін і соціальна значущість боржника має значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, розмір, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Взявши до уваги майновий стан сторін і оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені підлягає частковому задоволенню

Суд дійшов висновку, що в даному випадку слід зменшити пеню на 60% з 6736151грн.19коп. до 2694460грн.48коп.»

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що приймаючи рішення про можливість зменшення розміру пені на 60% з 6736151грн.19коп. до 2694460грн.48коп., суд першої інстанції керувався нормами матеріального права, якими унормовані відповідні повноваження суду і не вказав на підставі яких саме доказів ним було зроблено висновки щодо майнового стану сторін.

Разом з тим, подаючи до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, відповідач додав до нього акти звіряння розрахунків станом на 30.04.2019р. між КП КМР «Тепломережі» та АТ «Дніпровська ТЕЦ», з якого вбачається, що сальдо на користь АТ «Дніпровська ТЕЦ» становить ,05 грн (а.с. 79-80); акт звіряння розрахунків між НАК «Нафтогаз України» та АТ «Дніпровська тепломережа» та з якого вбачається, що сальдо на користь НАК «Нафтогаз України» станом на 28.02.2019р. становить ,02грн (а.с. 81-82). Тобто, заборгованість основного боржника АТ «Дніпровська ТЕЦ», перевищує розмір заборгованості відповідача перед НАК «Нафтогаз України». Відповідні дані підтверджуються довідкою за підписом головного бухгалтера АТ «Дніпропровська ТЕЦ» (т.1 а.с. 78).

Таким чином, клопотання відповідача про зменшення розміру пені, ґрунтувалося на поданих ним доказах, які підтверджують наявність обставин з якими законодавець пов`язує можливість для суду для зменшення розміру неустойки.

Відповідні доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження скрутного матеріального стану відповідача, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відхилити наданий позивачем скорочений консолідований проміжний звіт про фінансовий стан НАТ «НАК «Нафтогаз України»» (а.с. 123), оскільки він складений станом на 30.09.2018р., тобто відноситься до періоду, який значно передує періоду, за який можливо було б порівнювати фінансові стани сторін (час подання позову) і є неналежним в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказом.

Відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду. Якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зі змісту наведених норм можна зробити висновок, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу, пені), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Оскільки загальний розмір заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 2 974 344грн.12коп., інфляційної складової у розмірі 12 009 838грн.19коп. на суму основної заборгованості у розмірі 28 605 213грн.91коп., за відсутності доведеності факту заподіяння збитків завданих позивачеві, висновок місцевого господарського суду про можливість зменшення розміру пені на 60% з 6736151грн.19коп. до 2694460грн.48коп є справедливим і законним.

Разом з тим, відповідно до пункту 1частини 1, частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, про необхідність зміни рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2019р у справі №904/2258/19 шляхом викладення його мотивувальної частини щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 60 % з 6736151грн.19коп. до 2694460 грн.48коп в редакції даної постанови суду .

Доводи апеляційної інстанції щодо стратегічного значення для економіки і безпеки держави НАК «Нафтогаз України», того, що відсутність можливості вчасно розраховуватися за природний газ і як наслідок вчасно надавати послуги з постачання природного газу, того, що це може спричинити значні соціальні та економічні наслідки для всієї України, колегія суддів вважає такими, що носять декларативний характер, не підтвердженими належними і допустимими засобами доказування і відхиляє як необґрунтовані.

Розподіл судових витрат у відповідності достатті 129 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції по суті залишається незмінним, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129,269,270,273,277,282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2019р у справі №904/2258/19 щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 60 % з 6736151грн.19 коп. до 2694460 грн.48 коп. змінити, виклавши в редакції даної постанови суду.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2019р у справі №904/2258/19 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в строки визначені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.09.2019.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г.Антонік

Суддя О.В.Березкіна