ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 909/453/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.

за участі секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Тисменицька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон"

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Львівобленерго"

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бенефіт-Про"

кредитор - Колесніков Олександр Володимирович

ліквідатор - арбітражний керуючий Ткачук Дмитро Володимирович

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції"

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції"

на постанову Західного апеляційного господарського суду

від 27.06.2019

у складі колегії суддів: Матущак О.І. (головуючий), Хабіб М.І., Якімець Г.Г.

та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області

від 06.02.2019

у складі судді Рочняк О.В.

у справі №909/453/16

за заявою Тисменицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон"

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 25.07.2019 поштовим відправленням Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 у справі №909/453/16 в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №909/453/16 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Банасько О.О., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019.

3. Ухвалою від 12.08.2019 Верховний Суд поновив Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" строк на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 та ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 у справі №909/453/16, відкрив касаційне провадження у справі №909/453/16 Господарського суду Івано-Франківської області за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019, призначив розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (далі - скаржник, ТОВ "ФК "Фінансові інвестиції") на 12.09.2019.

4. Від арбітражного керуючого Ткачука Д.В. (далі - арбітражний керуючий) надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "ФК "Приватні інвестиції".

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте ним рішення

5. Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2018 у справі №909/453/16 ТОВ "Еталон" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Ткачука Д.В.

18.10.2018 на сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення про визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ТОВ "Еталон" (номер публікації - 54907).

6. 06.12.2018 до місцевого господарського суду від ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" надійшла заява №Рі20180 від 30.11.2018 про визнання та внесення у першу чергу вимог кредиторів ТОВ "Еталон" вимог на суму 3 524 грн. - витрати зі сплати судового збору, визнання та внесення до шостої черги реєстру вимог кредиторів ТОВ "Еталон" вимог на суму 11 130 082, 90 грн. - заборгованості за кредитними договорами №287 від 15.10.2007 та №207 від 03.10.2008, яка ухвалою місцевого суду від 11.12.2018 призначена до розгляду в судовому засіданні.

6.1. Ухвалою від 06.02.2019 Господарський суд Івано-Франківської області у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" від 30.11.2018 (вх. №18964/18 від 06.12.2018) відмовив.

6.2. Місцевий суд, розглянувши подану заяву та матеріали справи, встановив таке:

- 13.10.2016 Господарський суд Івано-Франківської області постановив ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Еталон" та введення процедури розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів;

- після оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство ТОВ "Еталон", у встановлений статтею 23 Закону про банкрутство строк, ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" подало до господарського суду заяву №987-989/І/2012 від 11.11.2016 про визнання грошових вимог на суму 9 862 189, 81 грн. та 1 267 893, 05 грн. Як на підставу виникнення грошових вимог до ТОВ "Еталон", заявник посилався на кредитні договори №287 від 15.10.2007 та №207 від 03.10.2008, укладені між ВАТ "Кредобанк" та ТОВ "Еталон", а також на договір факторингу від 29.11.2011, укладений між боржником та ВАТ "Кредобанк";

- ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.03.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 та Постановою Верховного Суду від 27.03.2018, за результатами попереднього засідання у справі про банкрутство ТОВ "Еталон", у задоволенні зазначеної заяви про визнання грошових вимог до боржника відмовлено;

6.3. 22.08.2018 господарський суд прийняв постанову про визнання ТОВ "Еталон" банкрутом та відкриття щодо нього ліквідаційної процедури, а 18.10.2018 було здійснено офіційну публікацію про введення ліквідаційної процедури на сайті ВГСУ.

Місцевий суд дійшов висновку, що 30.11.2018 ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" подало заяву № Рі20180 з грошовими вимогами до боржника на суму 11 130 082, 90 грн. з тих же підстав, що й заяву №987-989/І/2012 від 11.11.2016 (вх. №12127/16), яка вже була розглянута судом в межах даної справи, оскільки заявник посилався на кредитні договори №287 від 15.10.2007 та №207 від 03.10.2008, укладені між ВАТ "Кредобанк" та ТОВ "Еталон", а також на договір факторингу від 29.11.2011 та у визнанні зазначених грошових вимог було відмовлено на стадії розпорядження майном ухвалою суду 16.03.2017, тому заявлені грошові вимоги за період до моменту порушення провадження у справі та період процедури розпорядження майном за тими ж кредитними договорами є необґрунтованими. За таких обставин, та з врахуванням частин 1, 4 статті 23 Закону про банкрутство, місцевий суд дійшов висновку про те, що в задоволенні такої заяви ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" слід відмовити.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення

7. 27.06.2019 постановою Західного апеляційного господарського суду залишено без задоволення апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Приватні інвестиції", а ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 - без змін.

7.1. Апеляційний суд погодився з повнотою встановлення обставин справи місцевим судом та належною оцінкою доказів скаржника, поданих на обґрунтування його грошових вимог. Апеляційний суд погодився також з висновками місцевого суду про те, що скаржником подано у ліквідаційній процедурі грошові вимоги за кредитними договорами, які виникли до моменту порушення справи про банкрутство та заявлялися у процедурі розпорядження майном, у визнанні та включенні яких до реєстру вимог кредиторів було відмовлено на стадії розпорядження майном ухвалою суду 16.03.2017 і таке судове рішення залишено без змін за наслідком його перегляду в судах апеляційної (09.08.2017) та касаційної (27.03.2018) інстанцій.

З огляду на таке, відповідно до частин 1, 4 статті 23 та частини 1 статті 38 Закону про банкрутство, та з посиланням на статті 13, 75-77, 86 ГПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відмова у визнанні вимог конкурсного кредитора на стадії розпорядження майном, навіть з огляду на недоведення цих вимог належними доказами, не може мати наслідком можливість повторного звернення на стадії ліквідації з такими грошовими вимогами та їх визнання у шосту чергу задоволення, оскільки це порушуватиме принцип res judicata (ухвала суду 16.03.2017 про відмову у визнанні кредиторських вимог за тими ж кредитними договорами, прийнята на стадії розпорядження майном, набрала законної сили та не може ставитися під сумнів на стадії ліквідаційної процедури).

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (ТОВ "ФК "Приватні інвестиції")

8. Скаржник доводив, що судами попередніх інстанцій не зазначено підстави, через які було відмовлено ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" у визнанні грошових вимог до ТОВ "Еталон" у 2017 році.

8.1. Скаржник зазначив, що в судовому засіданні від 09.01.2019, на вимогу суду, представником ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" були надані оригінали документів, які підтверджують грошові вимоги ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" до ТОВ "Еталон" та які були досліджені судом. Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі судом про дослідження наданих доказів не зазначено, внаслідок чого порушено приписи статей 83, 86, 87, 288 ГПК України.

За таких обставин, скаржник вважав, що допущені процесуальні порушення на предмет повноти дослідження обставин справи та невірне застосування судом норм матеріального права щодо розгляду кредиторських вимог, є такими помилками, які порушили принцип пропорційності господарського судочинства з метою дотримання балансу інтересів кредиторів та боржника у справі про банкрутство, яка розглядається, та, як наслідок, не забезпечили справедливого розгляду справи на даному етапі. Крім того, скаржник доводив, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, не можуть вважатися такими, що відповідають приписам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, а тому підлягають скасуванню.

Доводи інших учасників справи

9. У відзиві арбітражного керуючого Ткачука Д.В. зазначено, що заявлені вимоги ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" є конкурсними вимогами до банкрута, котрі вже заявлялись з тих самих підстав в межах справи про банкрутство на стадії розпорядження майном та виявлення кредиторів боржника. Водночас, ухвалою від 16.03.2017 місцевим судом відмовлено у задоволенні таких вимог. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 23 Закону про банкрутство, заява скаржника не підлягає задоволенню.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

10. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

Частина 1 статті 23 - конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Частина 4 статті 23 - особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3% річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 01.05.2015.

Абзац 4 частини 8 статті 23 - поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

11. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 статті 86 - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 статті 236 - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 статті 236 - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

12. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин 1, 4 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

13. Частиною 1 статті 23 Закону про банкрутство передбачено обов`язок конкурсних кредиторів за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Згідно з частиною 4 статті 23 цього Закону, особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Крім того, відповідно до абзацу 4 частини 8 статті 23 Закону про банкрутство, після порушення провадження у справі про банкрутство, поточні кредитори можуть звернутись з вимогами до боржника, які виникли після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Отже, конкурсні кредитори, які пропустили 30-денний строк на подання грошових вимог у справу про банкрутство можуть заявити такі вимоги пізніше як у процедурі розпорядження майном (до моменту формування реєстру вимог кредиторів), так у ліквідаційній процедурі і такі вимоги мають включатися до шостої черги вимог кредиторів.

14. Однак законодавцем не передбачено правового механізму перегляду грошових вимог конкурсного кредитора, якому на стадії розпорядження майном за судовим рішенням було відмовлено у визнанні його вимог, незалежно від підстав такої відмови, за винятком скасування рішення місцевого суду про відмову у визнанні вимог кредитора в апеляційному, касаційному порядку або за наслідком його перегляду за нововиявленими обставинами.

Зокрема, відповідно до абзацу 7 частини 2 статті 25 Закону про банкрутство передбачено можливість внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

15. Частиною 6 статті 12 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зазначене дозволяє зробити висновок про те, що прийняте судове рішення (ухвала) в межах процедури розпорядження майном про визнання (відмову у визнанні) вимог будь-якого кредитора з включенням (чи відмовою у включенні) таких вимог до реєстру вимог кредиторів може переглядатися тільки в порядку, визначеному абзацом 7 частини 2 статті 25 Закону про банкрутство, а грошові вимоги кредитора, який звертався у процедуру розпорядження майном та які були предметом судового розгляду, не можуть повторно, з тих самих підстав переглядатися в ході ліквідаційної процедури.

16. Судами встановлено, що скаржником після прийняття Господарським судом Івано-Франківської області 13.10.2016 ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Еталон" та введення процедури розпорядження майном боржника подано заяву №987-989/І/2012 від 11.11.2016 (вх. №12127/16) про визнання грошових вимог кредитора, яка була розглянута на стадії розпорядження майном з прийняттям ухвали 16.03.2017 про відмову у визнанні грошових вимог кредитора та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Також, судами встановлено, що 06.12.2018, на стадії ліквідаційної процедури, до місцевого господарського суду від ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" надійшла заява №Рі20180 від 30.11.2018 (вх.№18964/18) про визнання грошових вимог до боржника на суму 11 130 082, 90 грн. у шосту чергу та 3 524 грн. судових витрат у першу чергу (том 8, а.с. 4-74).

Водночас, як вбачається зі змісту таких заяв, поданих заявником копій документів, заявник посилався на кредитні договори №287 від 15.10.2007 та №207 від 03.10.2008, укладені між ВАТ "Кредобанк" та ТОВ "Еталон", а також на договір факторингу від 29.11.2011, укладений між ним та ВАТ "Кредобанк", за умовами якого ВАТ "Кредобанк" відступив йому за плату права вимоги до боржників, зокрема до ТОВ "Еталон" за кредитними договорами №287 від 15.10.2007 та №207 від 03.10.2008, як на підставу виникнення грошових вимог до боржника в обох випадках звернення до суду зі спірними вимогами. З огляду на встановлене, місцевий суд дійшов висновку про необґрунтованість визнання таких вимог на стадії ліквідаційної процедури, як таких, що випливають з кредитних зобов`язань боржника, у визнанні яких відмовлено судом на стадії розпорядження майном.

17. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

З урахуванням зазначеного, повторний розгляд кредиторських вимог у ліквідаційній процедурі, які вже були розглянуті та відхилені місцевим господарським судом у процедурі розпорядження майном за аналогічних підстав, якими є неналежне виконанням боржником взятих на себе зобов`язань за Кредитними договорами №287 від 15.10.2007 та №207 від 03.10.2008 та договором факторингу від 29.11.2011, укладеними з ВАТ "Кредобанк", є порушенням порядку перегляду судового рішення про результат розгляду спірних вимог кредитора, визначеного абзацом 4 частини 8 статті 23 Закону про банкрутство.

Верховний Суд погоджується з правильністю висновків місцевого та апеляційного судів у даній справі про відмову у визнанні вимог ТОВ "ФК "Фінансові інвестиції" із зазначених підстав. Водночас, у поданій ТОВ "ФК "Фінансові інвестиції" заяві від 30.11.2018 (вх. №18964/18 від 06.12.2018) про визнання його кредиторських вимог в ліквідаційній процедурі банкрута останнім не наведено обґрунтованих підстав для внесення змін до затвердженого ухвалою 16.03.2017 реєстру грошових вимог кредиторів боржника, а тому відсутні підстави для визнання зазначених вимог скаржника в ліквідаційній процедурі та внесення їх до реєстру кредиторів.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

18. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 8-8.1. описової частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими з підстав, зазначених у пунктах 13-17 мотивувальної частини постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

19. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду та ухвали суду першої інстанції.

В. Судові витрати

20. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 у справі №909/453/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.О. Банасько

В.Г. Пєсков