ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/868/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Стрижак В.П.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2019 (повний текст складено 16.07.2019) та додаткове рішення господарського суду Миколаївської області від 22.07.2019, ухвалені суддею Смородіновою О.Г., м. Миколаїв

у справі № 915/868/19

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція»

до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»

про стягнення 5 741 009,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» (далі ДП «НАЕК «Енергоатом») звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»), в якому (з урахуванням заяви вх. №8390/19 від 21.05.2019) просило суд стягнути з останнього 5741009,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на відпуск води питної якості № 221 від 19.12.2016 (далі договір) в частині повної та своєчасної сплати вартості за поставлену позивачем воду, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4956869,95 грн. на яку позивачем нараховано 49797,11 грн. інфляційних втрат, 29797,81 грн. 3% річних, 346970,89 грн. 7% штрафу та 357573,72 грн. пені.

У відзиві на позову заяву КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» зазначило про те, що останнє не мало можливості виконати прийняті на себе зобов`язання за договором у зв`язку з тим, що на кошти, які перебувають у касах і банківських рахунках підприємства накладено арешт. Заборгованість виникла не з вини відповідача, а є наслідком збігу певних причин, що не залежали від волі підприємства. Відповідач просив суд врахувати його майновий стан та зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.07.2019 у справі № 915/868/19 позов ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково, стягнуто з КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» 5724456,36 грн, з яких: 4956869,95 грн. основного боргу; 33243,99 грн. інфляційних втрат, 29797,81. грн 3% річних; 357573,72 грн. пені; 346970,89 грн штрафу та 85 865,41 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 16553,12 грн. відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної сплати вартості за поставлену позивачем воду питної якості.

Відмовляючи у задоволенні позову ДП «НАЕК «Енергоатом» в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 16553,12 грн., суд першої інстанції зазначив, що позивачем помилково включено до періоду, за який здійснено розрахунок інфляції, грудень 2018 року, оскільки лише 10.12.2018 відповідачем мав бути здійснений платіж за договором.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат по рахунку № РС,18-3542 від 31.10.2018 за період з січня 2019 року по лютий 2019 року, відповідно до якого сумою інфляційних втрат за вищевказаний період є 24871,06 грн.

Крім того, судом встановлено, що розрахунок інфляційних витрат по рахунку № РС,18-3740 від 30.11.2018 позивачем здійснено за період лютого 2019 року з урахуванням індексу інфляції 1,01. Однак відповідний індекс інфляції за лютий 2019 року становить 100,5.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат по рахунку № РС,18-3740 від 30.11.2018 за період лютого 2019 року, відповідно до якого сумою інфляційних втрат за вищевказаний період є 8372,93 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в загальному розмірі 33243,99 грн.

12.07.2019 від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив суд постановити у справі додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача 576,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішення господарського суду Миколаївської області від 22.07.2019 у справі № 915/868/19 вищевказану заяву задоволено частково, ухвалено додаткове рішення, яким відмовлено позивачу у стягненні з відповідача 576,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, що підтверджують надання та виконання послуг професійної правничої допомоги, належної їх сплати позивачем, зокрема, не надано платіжного доручення про перерахування коштів чи прибуткового касового ордеру, не надано акту здачі-приймання наданих послуг. Крім того, у попередньому (орієнтованому) розрахунку суми судових витрат позивача взагалі не було заявлено понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.07.2019 (в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 16553,12 грн. інфляційних втрат) та додатковим рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.07.2019 (в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення з відповідача 576,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу), позивач подав на них апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково здійснено перерахунок інфляційних втрат. Відмова у задоволенні позову ДП «НАЕК «Енергоатом» в частині стягнення з відповідача 16553,12 грн. інфляційних втрат є безпідставною.

Щодо додаткового рішення, скаржник зазначив, що на теперішній час відповідний акт здачі-приймання наданих послу підписаний і відповідно до п. 4 договору на надання послуг за кодом 79110000-8 по ДК 021:2015 «Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва» (далі договір про надання правничої допомоги) буде проведено перерахування грошових коштів на рахунок адвоката протягом 45 днів з дати підписання цього акта. Суд першої інстанції не дослідив та не надав належної правової оцінки умовам зазначеного договору, яким підтверджується факт надання послуг адвокатом та обов`язок їх сплати позивачем, чим порушив вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2019 за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 28.08.2019 та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 28.08.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 справу № 916/868/19 призначено до розгляду на 19.09.2019 о 11:00 год.

В судове засідання 19.09.2019 з`явився представник позивача, просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2019 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 16553,12 грн. інфляційних втрат, прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову; скасувати додаткове рішення господарського суду Миколаївської області від 22.07.2019 в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення з відповідача 576,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, прийняти нове рішення про задоволення заяви позивача в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим судова колегія у відповідності до положень п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України дійшла висновку про можливість розгляду даної справи за їх відсутності.

Крім того, ухвалами суду апеляційної інстанції від 14.08.2019 та від 28.08.2019 явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, учасників справи попереджено, що незабезпечення в судове засіданні апеляційної інстанції своїх представників не буде перешкоджати розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги ДП «НАЕК «Енергоатом», Південно-західний апеляційний господарський суд в даному випадку переглядає, зокрема, рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2019 лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 16553,12 грн. інфляційних втрат.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок інфляційних втрат по рахунку № РС,18-3542 від 31.10.2018 позивачем здійснено за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року.

Пунктом 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. в якому зазначено, що індекс інфляції встановлюється в середньому на місяць, а не на кожний день, отже при нарахуванні інфляційних втрат необхідно враховувати, що у зобов`язанні по оплаті, яке виникло з 01 по 15 число індексується з урахуванням поточного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок інфляційних втрат проводиться з наступного місяця.

Рахунок № РС, 18-3542 вручено відповідачу 08.11.2018, строк оплати сплив 10.12.2018.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем невірно включено до періоду, за який здійснено розрахунок інфляції, грудень 2018 року.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат по рахунку № РС,18-3542 та встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 33051,25 грн.

Крім того, враховуючи, що коефіцієнт інфляції за лютий 2019 року був 1,01, також є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач невірно здійснив розрахунок інфляційних витрат по рахунку №РС,18-3740 від 30.11.2018 за період лютого 2019 року на суму 16745,86 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відмова суду першої інстанції у задоволенні позову ДП «НАЕК «Енергоатом» в частині стягнення з відповідача 16553,12 грн. інфляційних втрат є безпідставною.

Щодо додаткового рішення господарського суду Миколаївської області від 22.07.2019 у справі № 915/868/19 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 2-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанова Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 906/194/18).

Позивачем на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу надано договір № 25/272/37-123-01-18-04968 від 20.12.2018 на надання послуг за кодом 79110000-8 по ДК 021:2015 «Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва» та протокол погодження договірної ціни, як додаток № 1 до вищезазначеного договору.

Разом з тим, відповідного акту здачі-приймання наданих послуг, передбаченого п. 5.22 договору позивачем не надано.

Щодо посилання скаржника на те, що на теперішній час відповідний акт здачі-приймання наданих послу підписаний і відповідно до п. 4 договору про надання правничої допомоги буде проведено перерахування грошових коштів на рахунок адвоката, колегія суддів зазначає, що зазначений акт доданий позивачем до апеляційної скарги, тобто вже після ухвалення оскаржуваного додаткового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2019 у справі № 915/868/19 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат в сумі 16553,12 грн. підлягає скасуванню, із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову, додаткове рішення господарського суду Миколаївської області від 22.07.2019 у справі № 915/868/19 - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 235, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2019 у справі № 915/868/19 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат в сумі 16553,12 грн. скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, в частині стягнення судових витрат рішення змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» 5741009,48 грн., з яких: 4956869,95 грн основного боргу; 49797,11 грн. інфляційних втрат; 29797,81 грн 3% річних; 357573,72 грн пені; 346970,89 грн штрафу.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» 86115,14 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову. »

Додаткове рішення господарського суду Миколаївської області від 22.07.2019 у справі № 915/868/19 залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» 374,60 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази, із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.09.2019.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук