ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р. Справа № 911/991/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южфлотсервіс»

про стягнення 125942,43 грн. та розірвання договору

за участю представників

позивача: Кириленко О.П. предст. за дов. від 15.04.2019 № 26;

відповідача: Булгаров О.О. предст. за дов. від 25.03.2019.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі позивач, ДАТ «Чорноморнафтогаз») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южфлотсервіс» (далі відповідач, ТОВ «Южфлотсервіс») про стягнення 125942,43 грн. неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 1263 від 14.11.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.05.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.05.2019.

23.05.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позову, посилається, зокрема, на такі обставини. Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.08.2013 у справі № 901/2026/13 стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ТОВ «Южфлотсервіс», у тому числі, 590651,71 грн. основного боргу і трьох відсотків річних. Вказаним рішенням встановлено, що ТОВ «Южфлотсервіс» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за договором поставки № 1263 від 14.11.2012. У зв`язку з цим, на думку відповідача, подання позову у цій справі є фактично намаганням переглянути рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.08.2013 у справі № 901/2026/13, яке набрало законної сили.

24.05.2019 позивачем подано відповідь на відзив, у якому, зокрема, зазначається, що оцінка судом обставин справи та мотиви судового рішення у справі № 901/2026/13 не мають преюдиційного значення для розгляду справи № 911/991/19.

Відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 22.07.2019 прийнято заяву позивача про зміну предмета позову, у зв`язку з чим у справі розглядаються позовні вимоги про стягнення 125942,43 грн. неустойки та розірвання договору поставки № 1263 від 14.11.2012, укладеного між ТОВ «Южфлотсервіс» та ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

15.08.2019 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у якому останній наполягає на необґрунтованості позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмета позову. Разом з тим відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки.

Заперечення відповідача на відповідь на відзив залучено судом до матеріалів справи.

З метою вирішення питань, визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання неодноразово відкладалось, строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, про що 01.07.2019 судом постановлено ухвалу.

На підставі ухвали господарського суду Київської області від 22.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.08.2019.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів. Представники сторін виступили з заключним словом, посилаючись на обставини і докази досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

19.08.2019, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

між Товариством з обмеженою відповідальністю «Южфлотсервіс» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (покупець) 14.11.2012 укладено договір поставки № 1263 (далі договір № 1263), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у визначений строк у власність покупця товар згідно специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору № 1263 товар постачається постачальником на умовах DDP база ВТОіК, АР Крим, Сакський р-н, село Каменоломня, вул. Київська № 7 (відповідно до термінів правил ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року). Транспортні витрати з доставки товару в пункт призначення включені в ціну товару.

Пунктом 2.2. договору № 1263 визначено, що поставка товару здійснюється протягом 5 днів з моменту одержання постачальником письмового замовлення від покупця.

Право власності на товар переходить з моменту отримання товару покупцем і підписання сторонами накладної (п. 2.3. договору № 1263).

За умовами п. 3.5. договору № 1263 постачальник зобов`язаний надати покупцю 2-й примірник товарно-транспортної накладної, відповідно до розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363.

Пунктами 4.1., 4.6. договору № 1263 передбачено, що ціна договору складає 2160000,00 грн., у т.ч. ПДВ 360000.00 грн. Дана ціна товару є звичайною. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 4.2. договору № 1263 оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстрочкою платежу протягом 120 календарних днів після поставки товару та підписання акта приймання-передачі.

За умовами п. 11.1. договору № 1263 останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012.

Між постачальником та покупцем 14.11.2012 підписано додаток № 1 до договору № 1263 «Специфікація № 1», у якому сторони погодили найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю (без ПДВ), грн. та вартість (без ПДВ) грн.

Постачальником 15.11.2012 виставлено покупцю рахунок-фактуру № СФ-000305 на оплату товару на суму 309786,00 грн.

На підставі видаткової накладної № РН-0000188 від 15.11.2012 постачальник передав, а покупець прийняв, на підставі довіреності № 745/634 від 09.11.2012, у власність товар на суму 309786,00 грн. Зазначена накладна містить підписи уповноважених представників сторін та скріплена печаткою та штампом підприємств.

Сторонами 15.11.2012 складено акт прийому-передачі за договором № 1263, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв товар на суму 309786,00 грн. Вказаний акт підписано представниками сторін без зауважень та скріплено печатками підприємств.

Постачальником 03.12.2012 виставлено покупцю рахунок-фактуру № СФ-000311 на оплату товару на суму 399612,00 грн.

На підставі видаткової накладної № РН-0000194 від 03.12.2012 постачальник передав, а покупець прийняв, на підставі довіреності № 790/634 від 26.11.2012, у власність товар на суму 399612,00 грн. Зазначена накладна містить підписи уповноважених представників сторін та скріплена печаткою та штампом підприємств.

Сторонами 03.12.2012 складено акт прийому-передачі за договором № 1263, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв товар на суму 399612,00 грн. Вказаний акт підписано представниками сторін без зауважень та скріплено печатками підприємств.

Звертаючись з позовом до суду, позивач стверджує, що господарських операцій з поставки товару на суму 309786,00 грн. та на суму 399612,00 грн. за договором від 14.11.2012 № 1263 не було здійснено, підтвердженням чого, на думку позивача, є те, що документ із назвою «Акт Прийому-передачі товару», що має відмітку про його складання 15.11.2012, а також документ із назвою «Акт Прийому-передачі товару», що має відмітку про його складання 03.12.2012, як документи первинного бухгалтерського обліку мають відмітку про місце їх складання у місті Сімферополі, тоді як умовами п. 2.1. договору № 1263 визначено, що місцем поставки є: база ВТОіК, АР Крим, Сакський р-н, село Каменоломня, вул. Київська № 7.

Зазначені обставини, на переконання позивача, свідчать про те, що вказані поставки не здійснені у відповідності з п. 2.1. договору № 1263, тобто товар є непоставленим за місцем поставки.

Також позивач зазначає, що додатковим підтвердженням того, що фактичних господарських операцій з вищенаведених поставок не було здійснено є те, що довіреність № 745/634 від 09.11.2012 складена із грубим порушенням вимог п. 6 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99.

Крім того позивач зауважив, що товарно-транспотні накладні постачання товару на умовах DDP, що оформлені відповідно до п. 3.5. договору № 1263, у відповідності до розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, які, на його думку, є документами первинного бухгалтерського обліку, відсутні.

Вважаючи, що відповідач допустив прострочення зобов`язання за договором № 1263 щодо поставки товару на загальну суму 709398,00 грн., позивач на підставі п. 8.1. договору № 1263 нарахував та заявив до стягнення неустойку в розмірі 125942,43 грн. від сум непоставленого, у визначений договором № 1263 строк, товару.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 268 ЦК України).

Нормою ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки № 1263 від 14.11.2012.

За договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 662 ЦК України покладає на продавця обов`язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому, згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 8.1. договору № 1263 обумовлено, що за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за яких нараховується неустойка за кожен день прострочення, від суми непоставленого у строк товару.

Положеннями ст. 230 ГПК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Тобто обов`язок сплати штрафних санкцій настає лише у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, взятих стороною.

Позивач нарахував відповідачу неустойку за непоставку партій товару на суму 309786,00 грн., розмір якої за період 10.10.2018 по 08.04.2019 склав 54997,62 грн., а також на суму 399612,00 грн., розмір неустойки за аналогічний період склав 70944,81 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Згідно з п. 2.3. договору № 1263 право власності на товар переходить з моменту отримання товару покупцем і підписання сторонами накладної. Вказані обставини мали місце 15.11.2012 та 03.12.2012, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином оформленими видатковими накладними та актами прийому-передачі товару.

Стосовно тверджень позивача щодо відсутності товарно-транспортних накладних на підтвердження поставки товару суд зазначає, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином товарно-транспортна накладна є документом, необхідним для підтвердження витрат на перевезення вантажу та розрахунків за такі послуги, а не факту здійснення господарської операції з поставки товару.

У наявних в матеріалах справи видаткових накладних та актах прийому-передачі товару міститься посилання на договір № 1263, перелік товарів, найменування сторін, їх реквізити, підписи представників сторін, вказані документи скріплені печатками підприємств. За таких обставин зазначені видаткові накладні та акти прийому-передачі товару, в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами бухгалтерського обліку та такими, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару відповідачем і прийняття товару позивачем.

Твердження позивача не є підставою для невизнання господарських операцій та не спростовують факту поставки товару за договором № 1263.

Водночас судом також встановлено, що рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.08.2013 у справі № 901/2026/13 за позовом ТОВ «Южфлотсервіс» до ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про стягнення 593786,00 грн. позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ТОВ «Южфлотсервіс» грошові кошти у розмірі 590651,71 грн., у т.ч. 589398,00 грн. основного боргу, 1253,71 грн. трьох процентів річних. В іншій частині позову відмовлено.

У рішенні господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.08.2013 у справі № 901/2026/13 встановлено, що на виконання умов договору поставки № 1263 від 14.11.2012 постачальник (ТОВ «Южфлотсервіс») передав у власність, а покупець (ДАТ «Чорноморнафтогаз») одержав товар на загальну суму 709398,00 грн. Факт одержання Державним акціонерним товариством «Чорноморнафтогаз» товару на вищевказану суму підтверджується відповідними актами прийому-передачі товару, а саме: від 15.11.2012 на суму 309786,00 грн. та від 03.12.2012 на суму 399612,00 грн. Вказані документи підписані без зауважень уповноваженими представниками та їх підписи скріплені печатками сторін. Ціна товару, переданого покупцю, відповідає цінам, які узгоджені сторонами у додатку № 1 до Договору «Специфікація № 1» від 14.11.2012. Крім того, претензій щодо кількості, асортименту та якості переданого товару від покупця не надходило. Вищевказане також не заперечується представником відповідача (ДАТ «Чорноморнафтогаз»).

Рішенням суду від 08.08.2013 у справі № 901/2026/13 також встановлено, що ТОВ «Южфлотсервіс» виконало свої договірні зобов`язання, що підтверджується підписаними без зауважень актами прийому-передачі товару. Доказів протилежного ДАТ «Чорноморнафтогаз» суду надано не було. Відтак, надані позивачем документи згідно із ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними бухгалтерськими документами, які відображають факти здійснення між сторонами господарських операцій. У той час, ДАТ «Чорноморнафтогаз» взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого ТОВ «Южфлотсервіс» товару виконав не у повному обсязі, доказів протилежного суду не надав. З огляду на те, що своєчасна оплата отриманого товару є одним з основних обов`язків ДАТ «Чорноморнафтогаз», належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з ДАТ «Чорноморнафтогаз» суми основного боргу у розмірі 589398,00 грн.

За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.08.2013 у справі № 901/2026/13 не оскаржувалось в апеляційному порядку, а отже є таким, що набрало законної сили. Наведене також не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За умовами п. 8.1. договору № 1263 відповідальність постачальника у вигляді сплати неустойки виникає лише у випадку прострочення поставки товару, яка нараховується на суму непоставленого в строк товару.

За висновками суду матеріалами справи належним чином підтверджується факт здійснення ТОВ «Южфлотсервіс» поставок товару ДАТ «Чорноморнафтогаз» на суму 309786,00 грн. та на суму 399612,00 грн. за договором поставки від 14.11.2012 № 1263. Відповідні обставини також встановлені рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.08.2013 у справі № 901/2026/13.

Відтак, суд вважає безпідставними твердження відповідача про непоставку товару на вказані суми, відповідно, і нарахування позивачем неустойки на зазначену вартість непоставленого, на думку позивача, товару.

Беручи до уваги викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 125942,43 грн. неустойки.

Разом з позовними вимогами про стягнення неустойки, з урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову, розглядаються позовні вимоги про розірвання договору поставки від 14.11.2012 № 1263.

Позивач вважає, що договір № 1263 має бути розірваний внаслідок істотного порушення відповідачем його умов в частині невиконання зобов`язання по поставці товару у повному обсязі, внаслідок чого таке зобов`язання втратило для позивача господарський інтерес.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до п. п. 4.1., 4.6. договору № 1263 загальний обсяг поставленої продукції повинен складати 2160000,00 грн., втім відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором на суму 709398,00 грн., а на суму 1450602,00 грн. взагалі не виконав.

Частиною 2 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як встановлено судом, відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за договором № 1263 та поставив позивачу товар на загальну суму 709398,00 грн.

Щодо непоставленого товару на суму 1450602,00 грн., судом враховується, що при укладенні договору № 1263 сторони погодили, що поставка товару здійснюється протягом 5 днів з моменту одержання постачальником письмового замовлення від покупця (п. 2.2. договору № 1263).

Матеріали справи не містять доказів ініціювання позивачем поставки партії товару загальною вартістю 1450602,00 грн. шляхом виставлення відповідачу відповідного письмового замовлення на поставку товару.

Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено належним чином факт істотного порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірним договором.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до п. 11.1. договору № 1263 останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012. Спірний договір не передбачає можливість автоматичного продовження строку його дії на кожен наступний рік.

Доказів укладення додаткових угод, якими б строк дії договору № 1263 було продовжено сторонами, до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що спірний договір № 1263 є припиненим у зв`язку із закінченнями строку, на який він укладався.

Оскільки позивачем не надано доказів здійснення відповідачем істотного порушення умов договору № 1263 та у зв`язку з тим, що договір № 1263 припинив свою дію із закінченням строку, на який він укладався, позовні вимоги в частині розірвання договору поставки від 14.11.2012 № 1263 задоволенню не підлягають.

Згідно з приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Беручи до уваги викладене вище, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Щодо застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем до позовних вимог про стягнення неустойки, суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю, що в свою чергу виключає підстави необхідності дослідження питання для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд залишає без розгляду клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Судові витрати, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.09.2019.

Суддя О.В. Щоткін