ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р. Справа №909/1/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

при секретарі Н. Кишенюк

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Дудяк Р.А.-представник на підставі довіреності, адвокат;

від відповідача: Демянчук Я.Б.-представник на підставі довіреності №4 від 04.01.19;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Струмок №239/06-19 від 19.06.19

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 (суддя Максимів Т.В., повний текст складено 28.05.2019., м.Івано-Франківськ)

у справі №909/1/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Струмок, м.Надвірна, Івано-Франківська область

до відповідача Надвірнянської міської ради, м.Надвірна, Івано-Франківська область

про визнання незаконним пункту рішення сесії міської ради

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у справі №909/1/19 (суддя Максимів Т.В.) в позові Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Струмок до Надвірнянської міської ради про визнання незаконним пункту рішення сесії міської ради відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що, позивач, звернувшись з позовом про визнання незаконним пункту 2 рішення 19-ої сесії 7-ого скликання Надвірнянської міської ради №755-19/2017 від 02.11.17 ,,Про продовження дії договору оренди центрального теплового пункту від 01.02.2011 із ТзОВ ,,Струмок, зазначив, що наведений пункт є незаконним, оскільки Надвірнянська міська рада не вправі самостійно встановлювати менший термін дії договору ніж пять років, який передбачений ст.17 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що, враховуючи закінчення строку дії договору, субєктивну поведінку позивача, яка свідчить про відсутність вчинення дій щодо зміни умов укладеного договору, передбачених чинним законодавством, скасування вищенаведеного рішення Надвірнянської міської ради не є ефективним засобом юридичного захисту та не забезпечить у такий спосіб відновлення прав позивача на користування спірним майном.

Також суд першої інстанції зазначив, що предметом спору у даній справі є вимога про визнання незаконним та скасувння рішення Надвірнянської міської ради, а не вимога про визнання договору оренди продовженим.

Не погоджуючись з даним рішення, позивач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у справі № 909/1/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю, посилаючись, зокрема, на те, що дане рішення є незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

Зокрема, апелянт зазначає, що відповідач помилково вважав, що строк дії договору оренди закінчується 31.05.2017 р., у той час як строк дії договору оренди після неодноразових пролонгацій закінчувався 30.06.2017 р.. Проте, суд першої інстанції цю обставину не досліджував.

У порушення ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», фактично за місяць (а не за три місяці) до закінчення дії договору, Надвірнянська міська рада неправомірно відмовила ТзОВ «Струмок» у продовженні дії договору, у зв`язку із планами використати дане майно для потреб територіальної громади міста Надвірна.

У подальшому, 02.11.2017 Надвірнянська міська рада прийняла оскаржуване у даній справі рішення №755-19/2017 «Про продовження договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) від 01.02.2011 із ТзОВ «Струмок», яким вирішила визнати такими, що втратили чинність рішення Надвірнянської міської ради від 30.03.2017 р. №551-14/2017 «Про припинення дії договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) на вул. Княгині Ольги,9 (орендар - ТзОВ «Струмок») та від 25.05.2017 №618-16/2017 «Про розгляд заяви ТзОВ «Струмок» щодо продовження дії договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги,9 у м. Надвірна від 01.02.2011р.» (п. 1), а також продовжити дію договору оренди частини приміщення центрального теплового пункту (ЦТП), площею 335,4 м.кв. по вул. Княгині Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.2011 р. на термін до 30.04.2019 р., про що скласти додаткову угоду (п.2).

Скаржник вважає, що Надвірнянська міська рада, усвідомлюючи незаконність прийнятих рішень, які ТзОВ «Струмок» оскаржувало у судовому порядку (справа №909/614/17), не дочекавшись вирішення справи по суті, прийняла рішення №755-19/2017 від 02.11.2017, яким, всупереч положенням Конституції України та Закону України «Про органи місцевого самоврядування», визнала такими, що втратили чинність свої попередні рішення.

Крім того, при прийнятті оскаржуваного пункту 2 рішення №755-19/2017 Надвірнянської міської ради «Про продовження договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) від 01.02.2011 із ТзОВ «Струмок» від 02.11.2017, відповідач неправомірно, самостійно, без погодження із позивачем, визначив та продовжив термін дії Договору оренди ЦТП з 02.11.2017 до 30.04.2019, тобто на 1 рік та 6 місяців. Дану обставину, у частині визначеного Надвірнянською міською радою строку дії Договору (з 02.11.2017 до 30.06.2019) судом не враховано та не взято до уваги, не зважаючи на те, що Надвірнянська міська рада своїм рішенням незаконно, самостійно визначила строк продовження дії Договору оренди приміщення ЦТП, на який ТзОВ «Струмок» не погоджувався.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалось, на якій підставі було прийнято оскаржуване рішення Надвірнянської міської ради №755-19/2017 від 02.11.2017, не встановлено яка «надзвичайна ситуація склалася у м. Надвірна», що дала право Надвірнянській міській раді приймати рішення, що суперечать Конституції України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Апелянт зазначає, що позивачем 06.03.2019 р. під час розгляду справи на стадії підготовчого засідання було подано заяву про зміну предмета позову, у якій він просив також зобов`язати Надвірнянську міську раду повторно розглянути заяву ТзОВ «Струмок» за №88/04-2017 від 27.04.2017, яка була зареєстрована в Надвірнянській міській раді 28.04.2017 під № 352/04-14 на продовження договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по АДРЕСА_1 Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.2011 на термін не менший ніж п`ять років. Проте, ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 суд відмовив у задоволенні заяви та постановив повернути вказану заяву від 06.03.2019 вх.№4163/19 з додатками ТзОВ «Струмок». Проте, судом першої інстанції не повернуто позивачу ні заяви, ні додатків із платіжним дорученням про сплату судового збору. Ця ухвала була оскаржена позивачем до Західного апеляційного господарського суду.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, піставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 справу №909/1/19 призначено судді-доповідачу Галушко Н.А. та суддям Желіку М.Б. та Орищин Г.В..

Ухвалою суду від 24.06.2019 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Струмок та встановлено строк для подання відзиву.

Ухвалою суду від 25.06.2019 призначено розгляд справи №909/1/19 на 13.08.2019.

В судовому засіданні 13.08.2019 оголошено перерву до 20.08.2019

Ухвалою суду від 20.08.19 розгляд справи відкладався на 10.09.2019 з підстав, викладених у ній.

В судове засідання 10.09.2019 зявився представник апелянта, подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення щодо суті спору.

Представник відповідача проти заявленої апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у поданому письмовому відзиві на неї (вих. №528/04-22/09 від 02.07.2019), просив залишити рішення суду першої інстанції від 22.05.2019 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

За встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами вбачається, що 01.02.2011 Надвірнянська міська рада (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Струмок" (орендар) уклали договір оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги,9 у м. Надвірна.

Відповідно до п.12.1 договору, його укладено на термін з 01.02.2011 до 31.12.2011 включно. Орендар після закінчення терміну дії цього договору має переважне право за інших рівних умов на продовження дії цього договору, за умови належного виконання своїх обов`язків за цим договором. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згоду на продовження строку оренди надає Надвірнянська міська рада (12.2, 12.3 договору).

Сторони у п.12.4 договору погодили, що у разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця до закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на таких самих умовах на такий самий строк.

Судом першої інстанції підставно встановлено та сторонами не заперечувалось, що протягом періоду 2012-2016 років договір оренди продовжувався, відповідно до умов п.12.4 договору від 01.02.2011. Водночас, судом першої інстанції не була встановлена кінцева дата дії договору з урахуванням зазначених пролонгацій.

Як вбачається зі змісту п. п. 12.1., 12.4. договору, він пролонговувався з 01.01.2012 р. до 30.11.2012; з 01.12.2012 до 31.10.2013; з 01.11.2013 до 30.09.2014 ; з 01.10.2014 до 31.08.2015; з 01.09.2015 р. до 31.07.2016.; з 01.08.2016 р. до 30.06.2017. Таким чином, договір діяв до 30.06.2017.

30.03.2017 р. Надвірнянська міська рада прийняла рішення №551-14/2017 "Про припинення дії договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) на вул. Княгині Ольги,9 (орендар - ТзОВ "Струмок"), яким вирішила не продовжувати із ТзОВ "Струмок" дію договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.201, термін дії якого закінчується 31.05.2017, та зобов`язати ТзОВ "Струмок" до 30.06.2017 повернути Надвірнянській міській раді орендоване нерухоме майно за актом приймання-передачі. Посилання скаржника на неправильність визначення відповідачем терміну закінчення дії договору та не дослідження цієї обставини судом першої інстанції носить формальний характер та не стосується предмету спору, враховуючи, що вказане рішення не є предметом оскарження у даній справі. Законність цього рішення позивач оскаржував у справі № 909/614/17 однак, провадження у ній було припинено згідно ухвали суду від 09.11.2017..

27.04.2017 позивач звернувся до Надвірнянської міської ради із заявою №88/04-2017 про продовження договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги,9 у м. Надвірна від 01.02.2011, у якій зазначив: "В порядку п.п.12.1,12.2, 12.4, 12.6 Договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Струмок" повідомляє про намір продовжити дію договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги,9 у м. Надвірна від 01.02.2011р."

25.05.2017 Надвірнянська міська рада прийняла рішення №618-16/2017 "Про розгляд заяви ТзОВ "Струмок" щодо продовження дії договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.2011р.", яким вирішила відмовити ТзОВ "Струмок" у задоволенні заяви та не продовжувати дію договору оренди частини приміщення центрального теплового пункту (ЦТП), загальною площею 335,4 м. кв. по вул. Княгині Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.2011 р., оскільки це приміщення планується використовувати для потреб територіальної громади міста Надвірна. Законність цього рішення позивач оскаржував у справі № 909/614/17, однак, як зазначолось вище, провадження у ній було припинено ухвалою суду від 09.11.2017..

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зазначені рішення незаконними у судовому порядку не визнавались.

Посилання апелянта на ту обставину, що всупереч ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відповідач повідомив про свій намір не продовжувати строк дії договору у зв`язку із наміром використовувати приміщення для власних потреб лише у рішенні від 25.05.2017 р., тобто у строк менший, ніж передбачено цією нормою, підставно не було прийнято до уваги судом першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів даної справи, підставою для припинення дії договору у даному випадку послужив п. 12.3. договору, а не норма ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки вказаним рішення відповідача було завершено розгляд звернення орендаря про можливість продовження строку дії договору, а не виявлено ініціативу орендодавця припинити дію договору у визначений у ньому термін у зв`язку із наміром використовувати приміщення для власних потреб. Формулювання підстав відмови у задоволенні звернення орендаря у даному випадку, на думку колегії суддів, не має правового значення при тому, що законність вказаного рішення не є предметом спору у цій справі.

Водночас, вказане рішення свідчить про волевиявлення відповідача не продовжувати строк дії договору після його спливу. Таким чином, договірні відносини сторін припинились з 30.06.2017.

02.11.2017 Надвірнянська міська рада, беручи до уваги ситуацію, що склалася у м. Надвірна щодо початку опалювального сезону 2017-2018 років у зв`язку із відмовою ТзОВ "Струмок" здійснювати діяльність із забезпечення теплопостачання бюджетних споживачів та з метою недопущення надзвичайних ситуацій, прийняла рішення №755-19/2017 "Про продовження дії договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) від 01.02.2011 із ТзОВ "Струмок", яким вирішила: 1. Визнати такими, що втратили чинність рішення Надвірнянської міської ради від 30.03.2017 №551-14/2017 "Про припинення дії договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) на вул. Княгині Ольги, 9 (орендар - ТзОВ "Струмок") та від 25.05.2017 №618-16/2017 "Про розгляд заяви ТзОВ "Струмок" щодо продовження дії договору оренди приміщення центрального теплового пункту (ЦТП) по вул. Княгині Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.2011р."; 2. Продовжити дію договору оренди частини приміщення центрального теплового пункту (ЦТП), площею 335,4 м.кв. по вул. Княгині Ольги, 9 у м. Надвірна від 01.02.2011 р. на термін до 30.04.2019, про що скласти додаткову угоду.

Посилання скаржника на порушення відповідачем Конституції України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в світлі яких відповідач не вправі скасовувати власні рішення, на підставі яких у особи виникли певні права чи обов`язки, не стосується суті справи враховуючи, що позивачем оскаржується лише п. 2 вказаного рішення органу місцевого самоврядування.

03.11.2017 відповідач направив позивачу із супровідним листом №1536/04-14/09 проект додаткової угоди від 02.11.2017 №1 до договору оренди приміщення від 01.02.2011 р., яка зі сторони орендаря залишилася не підписаною. Відповідач не звертався із вимогами при спонукання позивача до укладення відповідного договору.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно керувався ст. 8 Конституції України, згідно із якою в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права, але лише в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

3гідно зі ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підставами для визнання акта незаконним (недійсним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов`язковою умовою визнання акта незаконним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1, 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України). За приписами ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 4 ст. 284 ГК України). Ч. 2 ст. 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено момент укладення договору оренди - договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. (ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Однак, колегія суддів зазначає, що відхиляючи доводи позивача, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що, враховуючи відсутність пропозиції від позивача про укладення договору оренди на інших умовах чи на інший строк, міська рада як власник майна, враховуючи надзвичайну ситуацію, прийняла рішення про продовження дії договору до 30.04.2019 (на два строки по 11 місяців, з дня закінчення дії договору - 30.06.2017) та направила для підписання позивачу проект додаткової угоди від 02.11.2017. Законодавство не передбачає, що будь-яка неконкретизована надзвичайна ситуація надає підстави органу місцевого самоврядування (окрім випадків, передбачених законодавством щодо надзвичайного чи військового стану) покладати на суб`єктів приватного права обов`язки, не передбачені законодавством, у т.ч. щодо укладення певних договорів на певних умовах.

Колегія суддів погоджується із думкою скаржника щодо неможливості встановлювати строк договору оренди комунального майна без погодження сторін.

Водночас, враховуючи, що обов`язки орендаря комунального майна виникають із договору оренди комунального майна, а не з самого рішення органу місцевого самоврядування про укладення такого договору, враховуючи, що такий договір укладений не був, відповідач не звертався із вимогами про спонукання до укладення такого договору, оскаржуване рішення виконане сторонами не було, строк договору оренди, який був встановлений оскаржуваним рішенням сплив, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що оскаржуваним рішенням самим по собі не було порушено прав чи інтересів позивача.

У зв`язку із вищенаведеним, судом першої інстанції підставно відмовлено у позові про визнання пункту 2 рішення 19-ої сесії 7-ого скликання Надвірнянської міської ради №755-19/2017 від 02.11.2017 ,,Про продовження дії договору оренди центрального теплового пункту від 01.02.2011 із ТзОВ ,,Струмок.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у справі № 909/1/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Струмок №239/06-19 від 19.06.2019 без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 у справі № 926/1/19 в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 20 вересня 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.