УХВАЛА

м. Київ

11.09.2019Справа № 910/2332/15-г
Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Фізичної особи-підприємця Стук Віктора Петровича на дії Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Плиски А.С. у виконавчому провадженні №51600313 у справі:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон"

(88000, м. Ужгород, вул.. Насипна, буд. 46 кв. 1)

До Фізичної особи-підприємця Стук Віктора Петровича

( АДРЕСА_1 )

Про відшкодування матеріальних втрат 21 199,28 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу

ВСТАНОВИВ:

04.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон" звернулося з позовною заявою до Господарського суду міста Києва до СПД ФО Стук Віктор Петрович про відшкодування матеріальних втрат 21 199,28 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за договором суборенди нежитлових приміщень № 02-12/11 від 01.01.2012, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 21 199,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2015 порушено провадження у справі №910/2332/15-г та призначено розгляд справи на 23.02.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 позов задоволено в повному обсязі.

21.04.2015 на виконання рішення суду видано наказ.

24.04.2015 судом ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з СПД ФО Стук Віктор Петрович на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" витрати на правову допомогу в сумі - 3 200 грн.. 00 коп.

12.05.2015 на виконання додаткового рішення суду видано наказ.

09.08.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Фізичної особи-підприємця Стук Віктора Петровича на дії Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області., в якій скаржник просить:

- Поновити строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 51600313 винесеної 12.07.2016 на примусове виконання наказу № 910/2332/15-г виданого Господарським судом м. Києва 12.05.2015 про стягнення з ФОП Стук Віктора Петровича на користь ТОВ "Еталон" інфляційних збитків в сумі 34 148 грн. 25 коп. та 1 827 грн. 00 коп.

- Прийняти дану скаргу до розгляду.

- Визнати незаконним рішення Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Плиска А.С. про відкриття виконавчого провадження №51600313.

- Визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 51600313 винесеної 12.07.2016 на примусове виконання наказу № 910/2332/15-г виданого Господарським судом м. Києва 12.05.2015 про стягнення з ФОП Стук Віктора Петровича на користь ТОВ "Еталон" інфляційних збитків в сумі 34 148 грн. 25 коп. та 1 827 грн. 00 коп.

- На час розгляду даної скарг зупинити стягнення на підставі наказу виданого Господарським судом м. Києва 12.05.2015 про стягнення з ФОП Стук Віктора Петровича на користь ТОВ "Еталон" інфляційних збитків в сумі 34 148 грн. 25 коп. та 1827 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 21.08.2019 та зобов`язано державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області не пізніше 21.08.2019 надати суду копії матеріалів виконавчого провадження №51600313 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі №910/2332/15-г; письмові пояснення по суті скарги, а також докази направлення письмових пояснень з доданими до них документами на адресу скаржника, а скаржника зобов`язано надати до суду належні докази на підтвердження відправлення копії скарги з доданими до неї матеріалами на адресу боржника та державному виконавцю Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в строк до 21.08.2019, а також надати суду для огляду у судовому засіданні оригінали документів, що додані до скарги на дії державного виконавця.

21.08.2019 від Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшов відзив на скаргу.

21.08.2019 від представника стягувача (позивача) надійшла заява, в якій останній просить скаржнику у задоволенні скарги відмовити , покласти на скаржника витрати на правову допомогу.

21.08.2019 від представника скаржника надійшла заява про доручення до матеріалів справи доказів направлення скарги на адресу інших учасників судового процесу.

21.08.2019 від представника стягувача (позивача) надійшла заява, в якій останній просить визнати скаргу необґрунтованою.

21.08.2019 від представника стягувача (позивача) надійшла заява, в якій останній просить накласти штраф на Фізичну особу-підприємця Стук Віктора Петровича, яка не прийнята судом до розгляду.

21.08.2019 року підготовче судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Лиськова М.О. на лікарняному.

27.08.2019 від Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшов відзив на скаргу.

Ухвалою суду від 02.09.2019 розгляд скарги було призначено на 11.09.2019.

10.09.2019 від представника стягувача (позивача) надійшла заява про застосування процесуальних строків.

10.09.2019 від представника стягувача (позивача) надійшли заперечення на скаргу.

11.09.2019 від представника стягувача (позивача) надійшла заява про застосування процесуальних строків.

11.09.2019 від представника стягувача (позивача) надійшли заперечення на скаргу.

11.09.2019 від представника стягувача (позивача) надійшла заява про стягнення зі скаржника витрат на правову допомогу та заява про зловживання процесуальними правми, , яка не прийнята судом до розгляду.

В судове засідання, призначене на 11.09.2019, з`явився впредставник стягувача, проти задоволення скарги заперечив, просив суд відмовити у задоволенні вказаної скарги.

В судове засідання, призначене на 11.09.2019 представники боржника та виконавця не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, враховуючи положення ст. 342 ГПК України, неявка державного виконавця та боржника (відповідача) в судове засідання 11.09.2019 не є перешкодою для розгляду скарги, а тому остання розглядалась в судовому засіданні 11.09.2019.

Розглянувши скаргу Фізичної особи-підприємця Стук Віктора Петровича на дії Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Плиски А.С. у виконавчому провадженні №51600313 у справі, суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів скарги вбачається, що у Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Плиски А.С. на виконанні перебуває виконавче провадження № 51600313 по виконанню наказу № 910/2332/15-г виданого 12.05.2015 Господарським судом м. Києва про: «Стягнути з Стук В.П. на користь ТзОВ "Еталон" витрати на правову допомогу в сумі 3200 грн.».

Наказ № 910/2332/15-г виданий 12.05.2015 року Господарським судом м. Києва пред`явлено на виконання повторно.

При попередньому пред`явленні наказу № 910/2332/15-г виданого 12.05.2015 було заведено виконавче провадження №47768404. 10.06.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 30.06.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Стягувач повторно пред`явив виконавчий документ на виконання 05.07.2016 року.

Враховуючи зазначене, стягувач не пропустив строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання передбачений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999), у зв`язку з перериванням строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання у порядку передбаченому ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04,1999).

Відповідно до заяви стягувана від 05.07.2016 року стягувач скористався правом пред`явлення виконавчого документа до відділу ДВС, на території якого перебувало майно боржника у порядку передбаченому ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999). Тобто, у Закарпатській філії ДІЇ «СЕТАМ» (м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14) на зберіганні перебувало рухоме майно боржника на яке в подальшому зверталось стягнення.

12.07.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку відповідно до ст. ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999), направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією на адреси зазначені у виконавчому документі. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Зважаючи на наведене, боржник будучи обізнаним про дане виконавче провадження в межах якого було реалізовано майно боржника (земельні ділянки на території Ужгородського району), боржник пропустив строк подачі скарги до суду.

Згідно ст. 31 Закону боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому рекомендованим відправленням надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. При цьому документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі і доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Суд критично оцінює, твердження скаржника, що він дізнався про виконавче провадження лише після ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження, а саме 29.07.2019, у зв`язку з тим, що в матеріалах наданих державним виконавцем вбачається, що скаржнику направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 51600313 ще 13.07.2016, про що свідчить наданий реєстр поштових відправлення.

Вищенаведеним доводи скаржника про ненадсилання державним виконавцем Боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону, тобто рекомендованим відправленням на адресу зазначену у виконавчому документі чином, - спростовуються, що в свою чергу доводить необґрунтованість скарги і в цій частині.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Керуючись ст. ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця Стук Віктора Петровича на дії Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Плиски А.С. у виконавчому провадженні №51600313 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя М.О. Лиськов

.