ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 910/7534/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 05.03.2019 (повний текст ухвали складено 06.03.2019)

у справі № 910/7534/18 (суддя О.М.Ярмак)

за скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Генадійовича щодо виконання рішення суду

у справі № 910/7534/18

за позовом ОСОБА_4 в інтересах Товариства з

обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент»

до ОСОБА_1

про про відшкодування збитків, завданих господарському

товариству його посадовою особою

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі № 910/7534/18 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича щодо виконання рішення суду по справі № 910/7534/18 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, просила скасувати та прийняти постанову, якою:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про відкриття виконавчого провадження ВП №58157669 від 22.01.2019 з виконання наказу №910/7534/18, виданого 19.11.2018 Господарським судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Земельний Девелопмент» 330 445,00 грн. збитків та 4 956,68 грн. витрат по сплаті судового збору.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про арешт майна боржника від 22.01.2019 щодо накладення арешту на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 368 941,84грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про арешт майна боржника від 22.01.2019 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, у АТ КБ «Приватбанк» та його філіях, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 368 941,84грн.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про арешт майна боржника від 26.01.2019 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) рахунок № НОМЕР_2 , МФО 351629, ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 368 941,84грн.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2019 щодо звернення стягнення на доходи боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка отримує дохід у ПАТ «СК ВУСО».

6. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2019 щодо звернення стягнення на доходи боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який отримано у Головне управління ПФУ в Вінницькій області.

7. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2019 щодо звернень стягнення на доходи боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що отриманий дохід у ТОВ «Поділля-В».

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначила, що судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги ст. 16 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, що представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. На переконання апелянта, приватний виконавець в порушення вказаних вимог Закону прийняв від особи без повноважень заяву про примусове виконання рішення суду, адже в матеріалах виконавчого провадження відсутній Договір про надання правової допомоги або витяг з нього, за текстом яких можливо було б встановити повноваження адвоката як представника сторони виконавчого провадження або їх обмеження щодо вчинення окремих дій. Крім цього, апелянт зазначав про відсутність законних підстав для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи, місце проживання якої є місто Вінниця, коштів, а також стверджував про не дослідження судом першої інстанції наявності грошових коштів на рахунку боржнику в АТ КБ «Приватбанк» та документального підтвердження отримання ним страхових виплат в ПАТ «СК ВУСО» тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач та приватний виконавець подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких стверджували про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просили не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін. Зокрема, зазначили, що за змістом ст. 26 згаданого Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа (ст. 3 цього Закону), яким, зокрема є наказ, що видається судом у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, в даному випадку наказ Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 у справі № 910/7534/18, законність та чинність якого сторонами не оспорюється. Крім цього, оскільки майно (грошові кошти) боржника знаходяться на рахунках у банківських установах, які згідно відомостей НБУ знаходяться в місті Києві, зокрема: в АТ КБ «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна), приватний виконавець виконавчого округа міста Києва правомірно прийняв до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника на підставі ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач та приватний виконавець також вказували на неправомірність доводів боржника щодо необхідності доказування факту наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника на момент відкриття виконавчого провадження, адже наявність у боржника відкритих і активних банківських рахунків передбачала можливість зарахування грошових коштів, які могли бути спрямовані на виконання боржником судового рішення в будь-який час. Таким чином, вважали, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58157669 від 22.012.2019, постанови про арешт коштів боржника, арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які прийняті в межах виконавчого провадження № 58157669, повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 17.09.2019 з`явились представники сторін та приватного виконавця, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Генадійовича з виконання рішення суду у даній справі задовольнити в повному обсязі. При цьому, надав апеляційному суду оригінал апеляційної скарги з матеріалами справи, повернутої йому ухвалою апеляційного суду, які не було долучено до матеріалів справи після скасування згаданої ухвали Верховним Судом.

Представник позивача та приватного виконавця в даному судовому засіданні надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників учасників розгляду справи, розглянувши наявні матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у даній справі № 910/7534/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент» 330 445, 00 грн. збитків, 4 956, 68грн. витрат по сплаті судового збору.

19.11.2018 на виконання цього рішення суду було видано відповідний наказ.

18.02.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича щодо виконання рішення суду у справі № 910/7534/18, в якій боржник просила:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про відкриття виконавчого провадження ВП №58157669 від 22.01.2019 з виконання наказу №910/7534/1, виданого 19.11.2018 Господарським судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Земельний Девелопмент» 330 445,00 грн. збитків та 4 956,68 грн. витрат по сплаті судового збору.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про арешт майна боржника від 22.01.2019 щодо накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 368 941,84грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про арешт майна боржника від 22.01.2019 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, у АТ КБ «Приватбанк» та його філіях, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 368 941,84грн.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про арешт майна боржника від 26.01.2019 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) рахунок № НОМЕР_2 , МФО 351629, ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 368 941,84грн.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2019 щодо звернення стягнення на доходи боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що отримує дохід у ПАТ «СК ВУСО».

6. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про звернення стягнення на зароби плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2019 щодо звернення стягнення на доходи боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що отриманий дохід (пенсію) у Головне управління ПФУ в Вінницькій області.

7. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2019 щодо звернень стягнення на доходи боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що отриманий дохід у ТОВ «Поділля-В».

Вищезгадана скарга мотивована тим, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Татарченком Владиславом Геннадійовичем відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду у даній справі та проведено виконавчі дії щодо накладення арешту на майно боржника та звернення стягнення на доходи боржника з порушенням ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» в частині місця виконання рішення суду, зокрема, не враховано місцезнаходження та реєстрацію боржника - фізичної особи у м. Вінниця, в той час як виконавчий округ здійснення вказаним приватним виконавцем дій є м. Київ. Також скаржник в додаткових поясненнях зауважував про відсутність у ОСОБА_3 повноважень на підписання від імені ТОВ «Земельний Девеломпент» заяви про примусове виконання рішення суду, за якою було відкрито оскаржуване виконавче провадження у даній справі.

За змістом наданих суду першої інстанції пояснень на згадану скаргу, представники позивача та приватного виконавця стверджували про належність та законність дій приватного виконавця з огляду на наявність коштів боржника на рахунках у банківських установах та отримання доходу від страхової компанії, юридичною адресою яких є м. Київ.

За приписами ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга згідно ст. 340 ГПК України подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України згідно ст. 326 ГПК України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

За приписами ст. 1 згаданого Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 згаданого Закону).

Представником юридичної особи у виконавчому провадженні згідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Повноваження адвоката як представника посвідчуються ордером, дорученням органу чи установи, які уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору.

За змістом оскаржуваних постанов приватного виконавця Татарченка Владислава Геннадійовича, наказ Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 у справі № 910/7534/18 прийнято приватним виконавцем до виконання за заявою стягувача Шпака Вадима Григоровича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент», підписаної адвокатом Довжиком Д.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3430 від 25.09.2008), який діяв на підставі довіреності від 22.05.2018 та ордеру КВ № 423309 від 18.01.2019, виданих ТОВ «Земельний девеломпент», а також ордеру КВ № 423310 від 18.01.2018, виданого ОСОБА_4 .

Посилання апелянта на те, що приватний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» прийняв від особи без повноважень заяву про примусове виконання рішення суду, адже в матеріалах виконавчого провадження відсутній Договір про надання правової допомоги або витяг з нього, з яких можливо було б встановити повноваження адвоката як представника сторони виконавчого провадження або їх обмеження щодо вчинення окремих дій, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані, оскільки на підставі ст. 26 згаданого Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, яким, зокрема є наказ, що видається судом у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, в даному випадку наказ Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 у справі № 910/7534/18. Відповідно відсутність в матеріалах виконавчого провадження Договору на надання правової допомоги не може свідчити про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження за наказам, законність та чинність якого сторонами, зокрема, апелянтом, не заперечується.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких згідно Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться в межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Як встановлено матеріалами справи, приватний виконавець Татарченко Владислав Геннадійович здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави вважати, що на приватного виконавця покладено обов`язок прийняти до виконання виконавчий документ за місцем знаходження майна боржника та наділяє його правом вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на кошти боржника на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Як встановлено матеріалами справи, постанова ВП № 58157669 від 22.01.2019 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 19.11.2019 у справі № 910/7534/18 прийнята за місцем знаходження коштів боржника - ОСОБА_1 , а саме в АТ «КБ «Приватбанк» (м. Київ), місцем знаходження страхових виплат від ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» (м. Київ).

Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190). Річчю є предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

У цій же главі ЦК України наявна норма ст. 192 «Гроші (грошові кошти)», ч. 1 якої визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до ч. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

За змістом ч.ч. 6.1, 6.2 ст. 6 цього Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Положеннями ч.ч. 7.1, 7.1.4, 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник (п.п. 11, 12), у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжними для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про що є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, в якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також в Законі України «Про виконавче провадження», в якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії зі звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець Татарченко В.Г. має право приймати до виконання виконавчі документи, якими у даній справі є наказ суду за місцезнаходженням майна боржника, а саме, грошових коштів ОСОБА_1 на рахунках у банківських установах м. Києва, страхових виплат від страхової компанії, що також знаходиться в м. Києві, та наділено повноваженнями накладати арешт на ці рахунки та доходи.

Відтак, враховуючи той факт, що кошти на рахунках, на які приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Татарченком Владиславом Геннадійовичем накладено арешт, відкриті, зокрема в АТ «КБ «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д), а доходи у вигляді страхових виплат отримано у ПрАТ «СК «ВУСО» (м. Київ), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність дій приватного виконавця Татарченка В. Г. щодо відкриття виконавчого провадження та здійснення подальших виконавчих дій. Відповідно посилання скаржника (апелянта) на необхідність вчинення зазначених виконавчих дій виконавцем саме за місцезнаходженням боржника - місцем його реєстрації в м. Вінниця не заслуговують на увагу, оскільки як вже зазначалося, приватний виконавець наділений правом приймати до виконання виконавчі документи також й за місцезнаходженням майна боржника, яким у даній справі є грошові кошти ОСОБА_1 на рахунках у банківських установах та доходи в м. Києві.

Доводи апелянта щодо необхідності доказування факту наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника на момент відкриття виконавчого провадження, також відхиляються судом апеляційної інстанції, адже наявність у боржника відкритих і активних банківських рахунків передбачає можливість зарахування грошових коштів, які могли б бути спрямовані на виконання боржником судового рішення у даній справі в будь-який час.

Крім цього, судом взято до уваги, що після відкриття виконавчого провадження за постановою від 22.01.2019 подальші дії приватного виконавця в межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом виконавця, зокрема, постановами від 26.01.2019 накладено арешт на банківський рахунок в ПАТ «МЕГАБАНК» (м. Харків), звернено стягнення на доходи боржника, отримані в м. Вінниця, що не суперечить вищенаведеним положенням чинного законодавства.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку щодо безпідставності та необґрунтованості скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича з виконання рішення суду у справі № 910/7534/18, отже в її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 у справі № 910/7534/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/7534/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.09.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук