ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа№ 925/17/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Добрицька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Гричаненко О.М.;

від відповідача: Слинько М.Г.

від третьої особи: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.05.2019 (повний текст рішення складено 17.05.2019)

у справі № 925/17/19 (суддя Дорошенко М. В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127"

до Виконавчого комітету Черкаської міської ради

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради

про стягнення 252 929,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про стягнення 481 400,00 грн. відшкодування (компенсації) різниці між собівартістю наданих позивачем у період 01.01.2016 по 31.03.2016 послуг з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування і встановленим відповідачем на цей період тарифом на такі послуги.

Заявою від 03.04.2019, поданою до суду першої інстанції 04.04.2019, представник позивача зменшив розмір позовних вимог з 481 400,00 грн. до 252 929,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що встановлений рішенням відповідача від 03.07.2014 №637 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" тариф на перевезення одного пасажира перевізниками не комунальної форми власності, з якими укладено угоду на перевезення пасажирів, у розмірі 3,00 грн. не покрив собівартості наданих позивачем у період 01.01.2016 по 31.03.2016 послуг з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.05.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів економічної необґрунтованості для нього у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 встановленого рішенням відповідача від 03.07.2014 №637 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" тарифу на перевезення одного пасажира у розмірі 3,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.05.2019 у справі № 925/17/19 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що право позивача на компенсацію з перевезення пасажирів виникає на підставі закону, а саме імперативно передбачено статтею 29 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому відсутність в договорах обов`язку, розміру та механізму компенсації з регулювання тарифу не може бути підставою для відмови у позові. Станом на лютий 2015 відповідачем встановлено економічну необґрунтованість встановленого тарифу в розмірі 3,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 925/17/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" та призначено справу до розгляду на 11.09.2019.

Позиції учасників справи

11.09.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Явка представників сторін

Представник третьої особи у судове засідання 11.09.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки третя особа була належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 11.09.2019.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.04.2012 між виконавчим комітетом Черкаської міської ради, як замовником, та Приватним акціонерним товариством "Черкаське автотранспортне підприємство 17127", як виконавцем був укладений договір №74 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на маршруті №13 "вул. Луначарського - вул. Вербовецького" у м. Черкаси з протоколом розбіжностей до нього від 14.05.2012 (далі - договір №74) зі строком дії договору 5 років до 13.05.2017.

Також, 15.08.2013 між виконавчим комітетом Черкаської міської ради, як замовником, та Приватним акціонерним товариством "Черкаське автотранспортне підприємство 17127", як виконавцем був укладений договір №85 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на маршруті №4 "вулиця Пацаєва - обласна лікарня" у м. Черкаси з протоколом розбіжностей до нього від 10.09.2013 (далі - договір №85) зі строком дії договору до 15.08.2018.

15.08.2013 між виконавчим комітетом Черкаської міської ради, як замовником, та Приватним акціонерним товариством "Черкаське автотранспортне підприємство 17127", як виконавцем був укладений договір №86 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на маршруті №5 "вулиця Луначарського - ВАТ ЧЛФЗ "Аврора" у м. Черкаси з протоколом розбіжностей до нього від 10.09.2013 (далі - договір №86) зі строком дії договору до 15.08.2018.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, договори №74, №85 і №86 у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 були діючими.

Відповідно до п. 1 договорів №74, №85 і №86 замовник надає перевізникові право перевезення пасажирів на визначеному маршруті, а перевізник зобов`язується надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених цими договорами.

Пунктом 1.2 договорів №74, №85 і №86 встановлено, що замовник затверджує відповідно до чинного законодавства тарифи на перевезення пасажирів і багажу в автобусах.

Пунктом 2.1.10 договору №74 і пунктом 2.1.9 договорів №85 і №86 їх сторони передбачили зобов`язання перевізника здійснювати збір плати за проїзд за тарифами, встановленими (затвердженими) замовником.

Договори №74, №85 і №86 не передбачають обов`язку замовника відшкодовувати перевізникові різницю між собівартістю наданих перевізником послуг з перевезення пасажирів автобусами і встановленим відповідачем тарифом на такі послуги.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.07.2014 №637 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" встановлено з 07.07.2014 перевізникам не комунальної форми власності, з якими укладено угоду на перевезення пасажирів, тариф на перевезення одного пасажира в розмірі 3,00 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 надавались послуги з перевезення пасажирів автобусами за маршрутами №4, №5, №13.

Як вказує позивач, 12.02.2015 він звернувся до голови Черкаської міської ради з листом № 48, в якому просив підвищити тариф на перевезення пасажирів у міському транспорті в м. Черкаси.

В матеріалах справи міститься відповідь третьої особи від 14.04.2015 №1870-01-19, відповідно до якої заява позивача від 12.02.2015 №48, була повернута заявнику для доопрацювання із зауваженнями про її неповноту.

29 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача і третьої особи із заявою від 28.04.2015 №181 з додатком на 15 аркушах, якою позивач, посилаючись на підвищення цін на паливно-мастильні матеріали, запасні частини, агрегати, вказав на собівартість проїзду одного пасажира в його автобусах у розмірі 6,60 грн. і просив затвердити тарифи, які відповідають собівартості перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування

Третя особа листом від 27.05.2015 №5602-01-19 повідомила позивача, що надані позивачем із заявою від 28.04.2015 №181 матеріали розглядаються та будуть враховані під час розгляду та перевірки обґрунтованості тарифу на перевезення пасажирів і що про результати розгляду заявник буде повідомлений додатково.

27.02.2015 відповідач прийняв рішення №208 "Про розгляд проекту регуляторного акту "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" яким доручив керівнику третьої особи здійснити усі заходи щодо проекту вказаного регуляторного акту, передбачені законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" і після виконання необхідних заходів проект рішення "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" внести на затвердження відповідача.

04 березня 2015 року у газеті "Черкаський край" були опубліковані рішення відповідача від 27.02.2015 №208 "Про розгляд проекту регуляторного акту "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси", проект рішення відповідача "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" щодо встановлення перевізникам не комунальної форми власності, з якими укладено угоду на перевезення пасажирів, тарифу на перевезення одного пасажира в розмірі 4,00 грн. і аналіз регуляторного впливу до цього проекту рішення відповідача.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06.01.2017 № 01 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" встановлено перевізникам не комунальної форми власності, з якими укладено угоду на перевезення пасажирів, тариф на перевезення одного пасажира в розмірі 4,00 грн.

08.10.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 214, в якій просив провести відшкодування різниці між собівартістю наданих позивачем у період 01.01.2016 по 31.03.2016 послуг з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування і встановленим відповідачем на цей період тарифом на такі послуги у сумі 481 400,00 грн.

Як вказав позивач у позові, дана вимога залишилась без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до положень статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (ч. 1 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

За змістом ст. 31 цього Закону відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються, у тому числі, розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до частини третьої статті 35 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 42 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

4.3. Згідно з п.п. 2 пункту "а" частини першої статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів міських рад належить встановлення тарифів на транспортні послуги.

Відповідно до частин першої та другої статті 191 Господарського кодексу України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством, порядку.

Частиною другою статті 10 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що реалізація єдиної тарифної політики передбачає затверджену центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, методику розрахунку тарифів за видами перевезень.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України "Про автомобільний транспорт" соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства.

Методика розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затверджена наказом Міністерство транспорту України від 27.11.2009 № 1175, визначає механізм формування тарифів на послуги з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, автобусних маршрутах спеціальних перевезень та автобусних маршрутах нерегулярних перевезень, а також тарифів на послуги з перевезення пасажирів у таксі та легковими автомобілями на замовлення і застосовується органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та автомобільними перевізниками незалежно від їх відомчої підпорядкованості, форми власності та організаційно-правової форми господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 вказаної Методики вона є обов`язковою для застосування під час встановлення регульованого тарифу органами виконавчої влади та місцевого самоврядування на послуги пасажирського автомобільного транспорту і носить рекомендаційний характер під час формування вільних тарифів на ці послуги.

Згідно із частинами другою та третьою статті 12 Закону України "Про ціни та ціноутворення" державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про ціни та ціноутворення" встановлено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про ціни та ціноутворення" установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами були укладені договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на маршрутах №4, №5 та №13. Однак, у вказаних договорах не було встановлено розміру компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок регулювання тарифів та механізм їх виплати.

Пунктом 2.1.10 договору №74 і пунктом 2.1.9 договорів №85 і №86 сторони передбачили зобов`язання перевізника здійснювати збір плати за проїзд за тарифами, встановленими (затвердженими) замовником.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.07.2014 №637 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" встановлено з 07.07.2014 перевізникам не комунальної форми власності, з якими укладено угоду на перевезення пасажирів, тариф на перевезення одного пасажира в розмірі 3,00 грн.

Вказане рішення у судовому порядку змінено чи визнано недійсним не було, а тому відповідно до умов договору підлягає виконанню позивачем.

Крім того, частина друга статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" у сукупності з частиною першою статті 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення" передбачають зобов`язання Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування (у тому числі і відповідача), які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Тобто відшкодуванню підлягає різниця між економічно обґрунтованим розміром регульованої ціни (тарифу) і її (його) фактично встановленим розміром.

А тому, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позивач всупереч вимогам частини другої статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" та частини першої статті 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення" у позові вимагає стягнення з відповідача на свою користь різниці не між економічно обґрунтованим розміром регульованого тарифу і його фактично встановленим відповідачем розміром, а між собівартістю наданих позивачем послуг і фактично встановленим відповідачем розміром тарифу на такі послуги.

При цьому позивач не враховує того, що собівартість послуг, які він надавав у період з 01.01.2016 по 31.03.2016, може відрізнятися від собівартості таких же послуг, які надавалися у цей період у м. Черкаси іншими перевізниками, при тому, що розмір тарифу на такі послуги встановлюється відповідачем для усіх перевізників.

Крім того, враховуючи особливості застосування конкретним перевізником встановленого державного регульованого тарифу, визначення розміру компенсації витрат такого перевізника і механізму її виплати внаслідок перевищення розміру економічно обґрунтованого тарифу над фактично встановленим, ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" й передбачає врегулювання цих питань у договорі, чого сторонами в укладених договорах зроблено не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів економічної необґрунтованості з 01.01.2016 по 31.03.2016 встановленого рішенням відповідача від 03.07.2014 №637 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" тарифу на перевезення одного пасажира у розмірі 3,00 грн.

Виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції про те, що договорами на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на маршрутах №4, №5 та №13 не містять обов`язку відповідача проводити компенсацію позивачу внаслідок регулювання тарифів, не містить розміру компенсації витрат автомобільного перевізника за перевезення, механізму компенсації на виконання статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт", а також того, що рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.07.2014 №637 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" є чинним та не визнано недійсним у встановленому законом порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача компенсації.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 19.03.2019 у справі № 903/300/18.

Посилання апелянта, що відповідачем станом на лютий 2015 було встановлено необґрунтованість тарифу у розмірі 3,00 грн. з посиланням на опублікований аналіз регуляторного впливу, є безпідставним, оскільки аналіз регуляторного впливу не є актом, яким встановлюються тарифи на перевезення на міських автобусних маршрутах загального користування.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції про те, що договорами на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на маршрутах №4, №5 та №13 не містять обов`язку відповідача проводити компенсацію позивачу внаслідок регулювання тарифів, не містить розміру компенсації витрат автомобільного перевізника за перевезення, механізму компенсації на виконання статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт", а також того, що рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.07.2014 №637 "Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському транспорті м. Черкаси" є чинним та не визнано недійсним у встановленому законом порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача компенсації.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 03.05.2019 у справі № 925/17/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.05.2019 року у справі № 925/17/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.05.2019 року у справі № 925/17/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду Черкаської області від 03.05.2019 року у справі № 925/17/19.

4. Матеріали справи № 925/17/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.09.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко