ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

19 вересня 2019 року Справа № 915/1995/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши в нарадчій кімнаті заяву про самовідвід у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой», 65009, м. Одеса, вул. Генуезська, 1-А

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, 54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А

про: визнання незаконним та скасування рішення тендерного комітету, визнання укладеним договору, -

встановив:

16.09.2019 позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою за вих. №1808 від 13.09.2019 до відповідача про:

1) визнання незаконним та скасування рішення тендерного комітету Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, ) про відміну процедури закупівлі робіт: «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Н-14 Олександрівка - Кропивницький - Миколаїв, км 198+300 - км 235+614, Миколаївська область (45233000-9 Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг)», оформлене протоколом № 13/31/2019 від 11.09.2019;

2) визнання укладеним з дня набрання законної сили рішенням у справі Договір на закупівлю робіт «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Н-14 Олександрівка - Кропивницький - Миколаїв, км 198+300 - км 235+614, Миколаївська область (45233000-9 Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг)» між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, ), як замовником, та ТОВ «РОСТДОРСТРОЙ» (65009,м. Одеса,вул. Генуезька, 1-А, ), як підрядником, на умовах, визначених результатами процедури закупівлі (ідентифікатор закупівлі ГГА-2019-06-13-002779-Ь) та тендерною документацією;

3) стягнення з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, ) на користь ТОВ «РОСТДОРСТРОЙ» (65009,м. Одеса,вул. Генуезька,1-А ) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 842,00грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1995/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Підстави для відводу судді визначено статтею 35 ГПК України.

Відповідно до цієї норми, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Головуючим суддею подано заяву про самовідвід, яку обґрунтовано тим, що член сім`ї головуючого у справі судді (батько дружини) тривалий час посідав керівні посади в структурних підрозділах підприємства відповідача.

Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом

забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий

режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (пункт 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах «DomboBeheer B.V. v. theNetherlands» від 27 жовтня

1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38.

Наявність обґрунтованих сумнівів, що виникають у суду щодо добросовісності дотримання позивачем обов`язку надсилання іншій стороні позовної заяви та доданих до неї доказів, не може бути проігнорована з огляду на наявність тих чи інших доводів сторони, а має бути ліквідована стороною в процедурі усунення недоліків позовної заяви, яку судом в цій справі було надано позивачеві.

Якби суд діяв в інший спосіб, було б недотримано також і одну із найважливіших складових права на справедливий судовий розгляд, а саме - право на змагальне провадження.

Наприклад, у справі «Мантованеллі проти Франції» ЄСПЛ дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначивши таке: 33. Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях

впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatismutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (LoboMachado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., ReportsofJudgmentsandDecisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях визначено наступний підхід до оцінки безсторонності суду, що розглядає справу.

Зокрема в п. 66 рішення у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02) від 10 грудня 2009 року, судом відзначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, № 255, с.12, п.27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Судом зазначається, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див.

згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Наявність зазначених вище обставин, навіть за відсутності тих чи інших об`єктивних чинників, може бути підставою для виникнення у сторін та інших учасників справи почуття упередженості судді в цій справі, створити перешкоди для вирішення справи у відповідності до засад господарського судочинства, в тому числі у зв`язку з вірогідними зловживаннями сторонами процесуальними правами, та зашкодити законності прийнятих рішень, за рахунок наявності додаткових підстав для їх оскарження, пов`язаних із згадуваними обставинами.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ГПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

При цьому, як витікає з положень частини першої цієї норми, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Отже, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 35 ГПК України та наведені вище міркування в їх сукупності, господарський суд вважає наявними підстави для задоволення заяви про самовідвід.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 12, 13, 35, 36, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Визнати заяву головуючого судді Ржепецького В.О. про самовідвід обгрунтованою.

2.Задовольнити заяву головуючого судді Ржепецького В.О. про самовідвід.

3.Ухвалу надіслати учасникам справи.

4.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В.О.Ржепецький