ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/201/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.

Представники сторін:

Від Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний" - Сабурова Ю.С., довіреність № 103-13/20, від 02.01.19;

від ТОВ „Марін Індастріал Сервіс" - Мацко В.В., ордер серія ОД № 441243, від 14.08.19;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний"

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.19

по справі №916/201/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Марін Індастріал Сервіс"

до Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний"

про стягнення 745 927,02 грн.,

(суддя першої інстанції: Щавинська Ю.М., дата та місце ухвалення рішення: 12.06.2019, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

28.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Марін Індастріал Сервіс" (далі - ТОВ "Марін Індастріал Сервіс") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (далі - ДП "МТП "Южний"), в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 845 538,36 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 725 588,29 грн. та штрафних санкцій у розмірі 119 950,07 грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги ТОВ "Марін Індастріал Сервіс" обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору про закупівлю товару № Т/СН-60/17 від 30.06.2017 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.06.2019 (суддя - Щавинська Ю.М.) позов задоволено частково, стягнуто з ДП "Морський торговельний порт "Южний" на користь ТОВ "Марін Індастріал Сервіс" заборгованість у сумі 694 949 грн 72 коп., пеню у сумі 3 560 грн. 43 коп., 3% річних у сумі 13 080 грн. 29 коп., інфляційні втрати у сумі 31 545 грн. 45 коп., судовий збір у сумі 11 147 грн. 04 коп., провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 99 611,33 грн. закрито, в задоволенні решти позову відмовлено.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 694 949,72 грн. відповідачем, згідно з приписами ст.ст. 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України, не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Марін Індастріал Сервіс» в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, місцевий господарський суд перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних, здійснених позивачем по справі, частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Морський торговельний порт «Южний» звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2019 скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову ТОВ "Марін Індастріал Сервіс" про стягнення суми основного боргу в розмірі 694 949,72 грн., пені у сумі 3 560 грн. 43 коп., 3% річних у сумі 13 080 грн. 29 коп., інфляційних втрат у сумі 31 545 грн. 45 коп. та вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи, а також при прийнятті рішення судом були неправильно застосовані норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що жодний рахунок на оплату поставленого товару ДП «МТП «Южний» позивачем не було надано, а в матеріалах справи відсутні докази вручення або направлення на адресу відповідача рахунку на оплату №7 від 24.04.2018.

Також ДП «МТП «Южний» звертає увагу суду на те, що у доданому позивачем до позовної заяви рахунку на оплату №7 від 24.04.2018 та у видатковій накладній №6 від 25.04.2018 всі ціни за одиницю товару, які вказані позивачем, не відповідають цінам, зазначеним у специфікації до договору.

Відповідач зазначає, що позивачем, як при поставці товару, так і на даний час, взагалі не надано ДП «МТП «Южний» вірного рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної, трьох примірників видаткової накладної, оскільки всі ціни за одиницю товару, які вказані позивачем у цих документах, не відповідають цінам, зазначеним у специфікації до договору.

Крім того, на думку заявника апеляційної скарги, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів вручення або направлення на адресу відповідача рахунку на оплату №7 від 24.04.2018, взагалі неможливо встановити дату, з якої зобов`язання відповідача щодо оплати є простроченим.

Крім того, 17.07.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний" надійшли доповнення до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2019 по справі №916/201/19.

У вказаних доповненнях апелянт зазначає, що до матеріалів справи не додано детального розрахунку, з якого можна дійти висновку, що суми основного боргу у розмірі 694 949,72 грн. дійсно відповідає ціні поставленого товару за погодженою сторонами ціною, зазначеною у договорі.

Вказані доповнення долучені колегією суддів до матеріалів справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 відкрито апеляційне провадження по справі №916/201/19 за апеляційною скаргою ДП „МТП „Южний" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 апеляційну скаргу ДП «МТП «Южний» призначено до розгляду на 16.09.2019.

16.09.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Марін Індастріал Сервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скарги - без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні та на скасуванні рішення суду першої інстанції. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, наполягав на залишенні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2017 між ТОВ "Марін Індастріал Сервіс" (Постачальник) та ДП "МТП "Южний" (Покупець) було укладено договір №Т/СН-60/17 (а.с.15-21)

Відповідно до умов вказаного договору Постачальник зобов`язався у 2017 році поставити Покупцю товар, зазначений у Специфікації, що є Додатком №1 до цього Договору, а Покупець - прийняти і оплатити Товар.

Найменування товару визначається згідно з Єдиним закупівельним словником ДК 021:2015. Асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару визначені в Додатку №1 до цього Договору. (п.1.2 Договору)

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що ціна Договору становить 3 618 200,64 грн, у т.ч, ПДВ 20% - 603 033.44 грн., що еквівалентно 123 953,43 євро за офіційним курсом 1 євро - 29,19 грн., встановленим Національним банком України на 12.06.2017 (дата проведення електронного аукціону). Оплата за Договором здійснюється в гривнях.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" Сторони досягли згоди, що ціна цього Договору підлягає зміні у випадку зміни курсу євро, встановленого на дату проведення електронного аукціону, більш ніж на 5% по відношенню до курсу євро, встановленого Національним банком України на дату, що передує даті фактичної поставки товару, шляхом укладання додаткової угоди до Договору (п.2.2. Договору).

Згідно з п.3.1. договору покупець оплачує Товар прямим банківським переводом коштів на рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки конкретної партії товару згідно з виставленим постачальником рахунком, оформленим відповідно до рознарядки покупця на поставку конкретної партії Товару.

У випадку настання обставин, передбачених п. 2.2 Договору, розрахунки за товар проводяться на підставі рахунку постачальника, оформленого з урахуванням положень п.2.3. цього Договору (п.3.2. Договору).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються відповідно до діючого законодавства України (у т.ч. підзаконних, регуляторних актів України тощо). У разі, якщо затримка здійснення оплати товару відбувається у зв`язку з необхідністю виконання покупцем вищезазначених нормативних документів або інших поважних причин, що спричинили таку затримку, оплата здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання покупцем можливості фінансування закупівлі.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що постачальник протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання рознарядки покупця на поставку конкретної партії Товару, поставляє покупцеві товар у повній відповідності до наданої рознарядки. постачальник несе ризик пошкодження або знищення товару до моменту передачі його покупцеві.

Рознарядка покупця на поставку товару надсилається постачальнику засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою.

Згідно п. 4.2. договору місцем поставки є склад бази постачання ДП "МТП "Южний". Поставка товару здійснюється силами, засобами та за рахунок Постачальника на умовах DDP у відповідності до положень Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (у редакції 2010), з урахуванням положень цього Договору.

У відповідності до п.4.3. договору під час поставки товару постачальник надає покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну, 3 (три) примірника видаткової накладної, а також копії документів, завірені печаткою постачальника, які підтверджують якість товару (сертифікати відповідності), Ненадання зазначених документів є підставою для відмови покупця від прийняття товару. При цьому, товар вважається непоставленим, з наслідками, передбаченими п.п 7.2., 7.3 Договору.

За умовами п.6.1.1. та п.6.1.2. договору покупець зобов`язаний в повному обсязі оплачувати поставлений товар відповідно до умов Договору, а також прийняти поставлений товар згідно з первинними документами, при відповідності цього товару вимогам, які встановлено цим Договором.

В свою чергу до обов`язків постачальника, у відповідності до п.6.3.1. договору, належить, зокрема, забезпечення поставки товару у строк і в порядку, встановленими цим договором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання тторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1. договору).

В подальшому між сторонами було підписано ряд додаткових угод до вищевказаного договору (а.с.26-36).

За умовами Додаткової угоди №2 до договору від 22.12.2017 (а.с.30-31), сторони, керуючись п.7 ч. 4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі", сторони досягли згоди викласти п.2.1. договору в наступній редакції:

"2.1. ціна Договору становить 3 664 502,60 грн, у т.ч, ПДВ 20% - 610 750,43 грн, що еквівалентно 123 953,43 євро за офіційним курсом 1 євро - 29,19 грн, встановленим Національним банком України на 12.06.2017 (дата проведення електронного аукціону). Офіційний курс євро, встановлений Національним банком України на 21.12.2017 (дата, що передує даті фактичної поставки товару) складає 33 грн за 1 євро. Одночасно з вказаною додатковою угодою сторонами було підписано додаток №1 до додаткової угоди - специфікацію в новій редакції, якою сторони погодили ціну 1 одиниці кожного товару (а.с.32-35).

29.12.2017 сторонами по справі було підписано ще одну Додаткову угоду до Договору №Т/СН-60/17 (а.с.36), згідно якої сторони, керуючись п.п.11.2 та 11.14 договору, досягли згоди продовжити дію договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, але не пізніше ніж до 01.05.2018 в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у договорі.

03.04.2018 відповідачем було направлено позивачу рознарядку на поставку товару (а.с.76-77).

25.04.2018 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 725 588,29 грн, про що свідчить наявна в матеріалах справи видаткова накладна №6 від 25.04.2018 (а.с.37), підписана та скріплена печатками сторонами, товарно-транспортна накладна №Р6 від 25.04.2018 (а.с.38-39).

Несплата відповідачем коштів за поставлений товар і стала підставою для звернення ТОВ "Марін Індастріал Сервіс" до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача надано суду першої інстанції заяву про відмову від позову в частині основного боргу у розмірі 30 638,57 грн. та в частині стягнення курсової різниці у сумі 68 831,49 грн.

Крім того, в судовому засіданні 12.06.2019 представник позивача надав суду заяву, в якій зазначив, що у заяві про часткову відмову від позову ним було допущено помилку щодо розміру суми курсової різниці, та зазначив, що вірною сумою курсової різниці, від стягнення якої він відмовляється, є 68 972,76 грн.

З огляду на відмову позивача від позову в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 30 638,57 грн. та курсової різниці у розмірі 68 972,76 грн., суд розглянув позовні вимоги в контексті обґрунтованості стягнення за поставлений товар на суму 694 949,72 грн., у зв`язку з чим провадження по справі №916/201/19 в частині стягнення вказаної суми судом першої інстанції закрито.

У частині закриття провадження рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Крім того, у відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити з нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як зазначалося раніше, п.4.3. договору, укладеного між сторонами по справі передбачено, що підставою для відмови покупця від прийняття товару є ненадання рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної, 3 (трьох) примірників видаткової накладної, а також копій документів, завірених печаткою постачальника, які підтверджують якість товару (сертифікати відповідності). Вказаний пункт договору передбачає настання наслідків, встановлених п.7.2,7.3 договору у вигляді стягнення з постачальника пені та штрафу.

Посилання та доводи апелянта стосовно того, що ним не порушені зобов`язання з своєчасної оплати отриманого від позивача товару внаслідок неможливості здійснення такої оплати з вини позивача, який не не надав документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з ним відповідно до договору судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки ДП «МТП «Южний» не надано жодних належних та допустимих доказів того , що він відповідно до умов договору поставки письмово повідомляв позивач про вказані недоліки, а також доказів того, що ним в порядку ст.666 Цивільного кодексу України встановлено позивачу розумний строк для передання таких документів, а у разі якщо ці документи не були передані постачальником - відмовився від договору чи повернув товар постачальнику .

З огляду на відсутність відмови з боку відповідача від прийняття товару, судова колегія вважає підтвердженим факт отримання останнім рахунку-фактури і як наслідок виникнення обов`язку здійснення оплати у строк, передбачений укладеним сторонами договору.

Також суд апеляційної інстанції критично оцінює твердження відповідача стосовно неможливості своєчасної оплати отриманого ним товару внаслідок зволікання позивача з наданням документів, що стосуються товару, з огляду на те, що відсутність таких документів взагалі не впливає на можливість оплати отриманого товару, характеристики, кількість, вартість та умови оплати якого погоджені сторонами у договорі та специфікаціях до нього .

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги в цій частині, а також в частині відсутності вірного рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної, трьох примірників накладної, колегією суддів не приймаються до уваги.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ТОВ "Марін Індастріал Сервіс" в частині стягнення заборгованості у розмірі 694 949,72 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 3560,43 грн., 3% річних у сумі 13080,29 грн., інфляційних втрат у сумі 31545,45 грн. судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 8.3. договору за прострочення оплати вартості поставленої партії товару постачальник може стягнути з покупця пеню у розмірі 0,5 облікової ставки НБУ, діючої на день платежу від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше ніж за 1 місяць з моменту прострочення.

Крім того, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, а також враховуючи обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Марін Індастріал Сервіс" про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 694 949,72 грн., судова колегія, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 3560,43 грн., 3% річних у сумі 13080,29 грн., інфляційних втрат у сумі 31545,45 грн. правомірно задоволені Господарським судом Одеської області.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Судова колегія також звертає увагу скаржника на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою (рішення у справах "Серявін та інші проти України", "Руїз Торіха проти Іспанії"), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Трофимчук проти України").

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено всі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку. Інші аргументи сторін, які не впливають на суть прийнятого рішення, не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення ухвалене з дотриманням норм та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.19 року по справі №916/201/19 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.19 року по справі №916/201/19 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.19 року по справі №916/201/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.19 року по справі №916/201/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.09.2019 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош