ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" вересня 2019 р. Справа№ 925/4/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Майстренко О.М., дов. № 90 від 27.05.19

від третьої особи-2: Литвин В.В., посвідчення № 215 від 20.02.13

інші представники сторін не з`явились

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Азот" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17 за виключними обставинами, винесеної за результатами розгляду

апеляційних скарг державного підприємства "Енергоринок" та Національного антикорупційного бюро України

на рішення господарського суду Черкаської області від 20.03.2017 р. (повний текст складено 27.03.2017 р.)

у справі № 925/4/17 (суддя - Васянович А.В.)

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до публічного акціонерного товариства "Азот" та публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2:

1) державне підприємство "Енергоринок"

2) розпорядник майна публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" арбітражний керуючий Литвин Валентин Васильовича

про визнання недійсною угоди,-

В С Т А Н О В И В:

Національне антикорупційне бюро України звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Азот" та публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про визнання недійсною угоди у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/39 від 10.05.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що угода у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/39 від 10.05.2016 р. суперечить положенням Закону України "Про електроенергетику" та інтересам держави, а тому є недійсною.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.03.2017 р. у справі № 925/4/17 відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2017 р., скасовано рішення господарського суду Черкаської області від 20.03.2017 р. та прийнято нове рішення про задоволення позову; визнано недійсною угоду у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/39 від 10.05.2016 р.; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Азот" на користь Національного антикорупційного бюро України 689,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1515,80 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь Національного антикорупційного бюро України 689,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь державного підприємства "Енергоринок" 1 515,80 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що здійснене за заявою публічного акціонерного товариства "Азот" № 202-09/39 від 10.05.2016 р. зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, суперечить вимогам статтей 15, 26 Закону України "Про електроенергетику" та пункту 6.3 Правил користування електричною енергією. Водночас порушення встановленого порядку не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики, відповідальності суб`єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України. Також було встановлено, що завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог і його наслідки полягала у тому, щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" і Правилами користування електричною енергією порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії та залишити усю отриману публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" суму коштів фінансової допомоги у своєму розпорядженні, що призвело до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

Крім цього, суди дійшли висновку, що Національне антикорупційне бюро України як орган, створений для захисту інтересів держави, має право на звернення до суду з позовом у цій справі з огляду на імперативні положення Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", а також на виконання покладених на нього завдань та (або) обов`язків.

03.07.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від публічного акціонерного товариства "Азот" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17 за виключними обставинами, у якій заявник просив скасувати вказану постанову та залишити позов без розгляду.

Зазначена заява із посиланнями на положення пункту 1 частини 3 статті 320 Господарського процесуального кодексу України обґрунтована тим, що рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-234/2018 (3058/18) від 05.06.2019 р. (№ 4-р(ІІ)/2019) за конституційною скаргою акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" № 1698-VII від 14.10.2014 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" № 1698-УІІ від 14.10.2014 р., відповідно до якого Національному антикорупційному бюро України надається право "за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України". З огляду на те, що рішення Конституційного Суду України у відповідності до ст. 151-2 Конституції України є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені, не піддається сумніву факт встановлення неконституційності п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України". На думку заявника, постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17 підлягає перегляду за виключними обставинами, оскільки положення вказаного Закону України, на підставі якого Національне антикорупційне бюро України зверталось до суду із даним позовом, визнане неконституційним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю., відкрито провадження за виключними обставинами у справі та призначено справу до розгляду на 12.09.2019 р.

29.07.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-2 надійшли пояснення.

31.07.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення.

02.08.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на заяву про перегляд постанови за виключними обставинами.

05.08.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

11.09.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення ухвали Верховного Суду від 27.08.2019 р. по справі № 910/24263/16.

В судовому засіданні 12.09.2019 р. представник позивача просив відмовити в задоволенні заяви про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17 та залишити вказане судове рішення в силі. Представник третьої особи-2 вказував на обґрунтованість наведених у заяві доводів, просив задовольнити її, скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17 та залишити позов без розгляду.

Інші представники сторін не з`явились. Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності інших представників.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (а.с. 50-55 том 3).

Розглянувши заяву про перегляд постанови за виключними обставинами, заслухавши пояснення позивача та третьої особи-2, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви, зважаючи на наступне.

Приписами частини 1 статті 320 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 320 Господарського процесуального кодексу України підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, зокрема, є: встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Колегія суддів зазначає, що перегляд судового рішення за виключними обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та є можливою лише за умови, коли рішення суду ще не виконано. Тобто під час розгляду заяви про перегляд справи за виключними обставинами суди повинні встановити наявність обставин щодо невиконання або, навпаки, виконання судового рішення, яке є предметом перегляду. При цьому наявність фактів виконання судового рішення виключає можливість його перегляду на підставі пункту 1 частини 3 статті 320 Господарського процесуального кодексу України.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання недійсною угоди у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/39 від 10.05.2016 р., яка, на думку позивача, суперечить положенням Закону України "Про електроенергетику" та інтересам держави.

Як вже зазначалось, постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2017 р., скасовано рішення господарського суду Черкаської області від 20.03.2017 р. та прийнято нове рішення про задоволення позову; визнано недійсною угоду у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/39 від 10.05.2016 р.; також здійснено розподіл судових витрат, які стягнуто з відповідачів.

Згідно зі статтями 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії"). Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

Статтею 85 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 р. і на дату ухвалення судових рішень у цій справі) визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

За приписами статті 105 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 р. і на дату ухвалення судових рішень у цій справі) постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17, яка, як зазначалося вище, була переглянута судом касаційної інстанції (постанова Вищого господарського суду України від 12.12.2017 р.), і залишена без змін, тобто набрала законної сили.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За змістом статті 236 цього Кодексу нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно з частиною 3 статті 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.

Таким чином, прийнявши рішення у цій справі шляхом задоволення позову господарські суди встановили факт відсутності прав і обов`язків та юридичних наслідків у певного кола осіб, а також припинення зобов`язання сторін із моменту вчинення одностороннього правочину, який визнано недійсним. При цьому наказу на виконання такого рішення господарський суд не видає і виконавче провадження за цим рішенням не здійснюється (за винятком рішення у частині розподілу судових витрат), тому рішення про визнання договору недійсним є виконаним із моменту набрання ним законної сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у цій справі, адже факт виконання судового рішення виключає можливість його перегляду на підставі пункту 1 частини 3 статті 320 Господарського процесуального кодексу України.

Також необхідно звернути увагу на правову оцінку Верховного Суду викладену в ухвалі від 27.08.2019 р. по справі № 910/24263/16 щодо значення рішення Конституційного Суду України № 4-р (П)/2019 від 05.06.2019 р. для справи за позовом Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", який визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2019 від 05.06.2019 р., за наявності підстав, передбачених законом, Національному антикорупційному бюро України надається право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 рішення Конституційного Суду України № 8-зп від 24.12.1997 р. у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), № 3/690-97 частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Пунктом 2 резолютивної частини 2 рішення Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2019 від 05.06.2019 р. у справі № 3-234/2018 (3058/18) положення пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" № 1698-VII від 14.10.2014 р., визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, положення пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" № 1698-VII від 14.10.2014 р. втратило чинність з 05.06.2019 р. та зворотної сили не має.

Згідно з частиною 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи наведене, положення пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" № 1698-VII від 14.10.2014 р. мали юридичну силу як на час подання позовної заяви, так і на час перегляду справи в апеляційному та касаційному порядку.

Нормами п. 1 ч. 3 та ч. 4 ст. 325 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Зважаючи на викладене, підстав для розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами не має, тому у її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання заяви покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 234, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17 за виключними обставинами.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. у справі № 925/4/17 залишити в силі.

Матеріали справи № 925/4/17 повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 23.09.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко